ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6311/22

Провадження № 22-ц/4820/1125/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/6311/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 280430 грн. 44 коп. в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 209795 грн 09 коп, заборгованість за простроченими відсотками 70635 грн 35 коп та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 12.12.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту, процентів та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Проте позивач вказував, що в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вищевказаний розмір заборгованості разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року вказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 209795 грн. 09 коп. заборгованості за кредитним договором та 3146 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті вимог позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним рішенням суду в частині стягнення тіла кредиту, подав апеляційну скаргу, посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або просить рішення скасувати в ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові у повному обсязі.

Вказує, що вирішуючи вимоги щодо стягнення тіла кредиту, суд не взяв до уваги, що до тіла кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), тому пред`явлений банком розрахунок заборгованості за тілом кредиту не можна вважати обґрунтованим.

Загалом банк самостійно нарахував і списав за рахунок тіла кредиту (тобто включив до тіла кредиту) 8262 грн. 67 коп. на які також повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту

Такі дії банку є неправомірними і суперечать положенням ст. 1071 ЦК України, п. 1.38 ст. 1, ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004р. № 22. Адже згідно вказаних положень договірне списання коштів допускається лише за умови погодження цієї умови сторонами в укладеному між ними договорі. Проте, як вказує апелянт, між сторонами не було належним чином укладено кредитний договір, відповідно і умови про договірне списання сторони не погоджували. Не містить таких умов і анкета-заява. Про неправомірність дій позивача також свідчить відсутність меморіальних ордерів на підставі яких проводилося вказане списання.

При вирішенні спору судом не враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду по справі № 643/5521/19 від 09.01.2020року.

Окремо, апелянт звертає увагу суду, що позивачем не було надано суду письмових доказів - документів, які б підтверджували укладення між ним та банком кредитного договору. З наданих позивачем документів, зокрема, анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг неможливо встановити, що між сторонами було погоджено ціну договору (кредитного ліміту) чи його збільшення, строк дії договору, розмір та підстав для нарахування процентів, комісії та неустойки, що є істотними умовами кредитного договору.

Вказує, що при вирішенні спору суд першої інстанції також не дослідив належними чином наданий банком розрахунок, який вважає належним доказом. При цьому, суд, беручи до уваги цей розрахунок не перевірив чи відповідає сума заявлена банком до стягнення фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 12.12.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту початковий розмір якого становив 100000 грн, розмір кредитного ліміту в подальшому був збільшений до 200000 грн.

Як вбачається з розрахунку та виписки за договором, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, періодично витрачаючи їх та погашаючи кредитну заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 17.10.2022 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 12.12.2017 року становить 280430грн. 44 коп., яка складається з наступного:

- 209795 грн. 09 коп. заборгованість за тілом кредитна;

-70635 грн. 35 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, пред`являючи вимоги про погашення кредиту Банк просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, нарахованими відсотками за користування коштами згідно умов договору.

На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 12 грудня 2017 року, розрахунок заборгованості за договором, довідку про видану кредитну картку, Довідку про розмір кредитного ліміту, паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Проте, у підписаній сторонами анкеті-заяві від 12 грудня 2017 року, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь заборгованості за відсотками за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 грудня 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, паспорт споживчого кредиту.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначена, в тому числі процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір відсотків.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку і тарифи обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті:www. privatbank.ua розуміла відповідач та ознайомилися і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами тасаме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і тарифи обслуговування кредитних карт не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того суд відхиляє також посилання позивача на паспорт споживчого кредиту як доказ досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є Паспорт споживчого кредиту.

Паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Така правова поція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, які на думку позивача, визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, суд не приймає до уваги, оскільки не вважає їх складовою кредитного договору так як вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Задовольняючи позво частково в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 209795,09 грн., суд першої інстанції не взяв до уваги, що при визначенні даної заборгованості банком було враховано платежі відповідача на погашення кредиту, в тому числі і як погашення процентів за користування кредитом, хоча як зазначено вище сторонам договору не обумовили між собою розмір відсотків за користування кредитними коштами.

В той же час із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість, отже за весь період користування ОСОБА_1 грошовими коштами Банку, відповідачем було використано 293836,53 грн. (графа Використані кошти клієнтом), натомість повернуто 92479,55 грн. (графа Повернуті клієнтом кошти), таким чином відповідач не повернув банку 201356,98 грн.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та необґрунтовано задовольнив позові в сумі 209975,09 грн., а тому рішення суду підлягає зміні з підстав невідповідності рішення суду обставинам справи та з відповідача на користь банку підлягає стягненню - 201356,98 грн.

Відповідно до ч.ч. 10. 13 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову банком сплачено судовий збір в сумі 4206,46 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3020,23грн. (201356,98 х100:280430,44=71,8%х4206,46)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частин рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, код ЄДРПУО 14360570) 201356,98 грн. заборгованості за договором та 3020,23 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова