ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/39/23 Номер провадження 22-ц/814/2921/23Головуючий у 1-й інстанції Вітківський В.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Лобова О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 20 січня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», в особі представника, юрисконсульта Балагурак В.В., звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу спадкодавця за кредитним договором б/н від 08.11.2010 у розмірі 17 261,03 грн.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 20 січня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - залишено без розгляду.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаною ухвалою не погодився позивач, АТ КБ «ПриватБанк», та оскаржив його в апеляційному порядку через уповноваженого представника, адвоката Білоуса А.В.

В апеляційній скарзі прохав ухвалу місцевого суду, що перешкоджає розгляду справи по суті, скасувати, як таку, що винесена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначав, що цивільно-процесуальним законодавством чітко визначено випадки, у яких у справі має приймати участь в якості представника виключно адвокат. Місцевий суд дійшов безпідставного висновку, що вказана справа не є малозначною, та не врахував, що ціна позову у справі становить 17 261,03 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже, справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому позов міг бути підписаний юрисконсультом Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Балагурак В.В., яка діяла на підставі довіреності та не є адвокатом.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду від відповідача не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 17 261,03 грн за кредитним договором б/н від 08.11.2010, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути на його користь борг із спадкоємця за кредитним договором б/н від 08.11.2010, який було укладено між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . 08 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку, на яку 09.11.2010 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 гривень, в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 26 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 договір б/н. ОСОБА_2 неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв`язку з цим у нього утворилась заборгованість у розмірі 17 261 гривень 03 копійки, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 08.11.2010. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , зважаючи на те, що проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України не відмовилася від прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, встановивши, що подана АТ КБ «ПриватБанк» позовна заява підписана юрисконсультом Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Балагурак В.В., яка діє на підставі довіреності № 4024-K-H-O, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що Балагурак В.В. є адвокатом, в той же час, спір між сторонами по справі виник із спадкових правовідносин, тому дана справа не може бути віднесена до категорії малозначної та підлягає розгляду виключно в порядку загального позовного провадження, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишив позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» без розгляду.

Крім того, місцевим судом зазначено, що позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду. До матеріалів справи додано платіжне доручення № ZZA26BIPXE від 16.12.2022 про сплату судового збору на суму 2 481,00 грн. Відповідно до накладної № 779763 позовна заява з додатками до Гребінківського районного суду Полтавської області направлена 14.01.2023. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з 01.01.2023 судовий збір за подання юридичною особою позовної заяви до суду становить 2 684,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 1312 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з п. 11 ч. 16-1 розділу XV «Перехідних положень» Конституції України представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами та адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

За змістом ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

29 грудня 2019 року набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» (далі - Закон № 390-IX)., згідно з яким, зокрема, частини третю і четверту статті 58 ЦПК України виклали у наступній редакції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Тобто, з наведених вище положень цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що представництво юридичної особи у немалозначних спорах може здійснюватися особою або в порядку самопредставництва (керівником, членом виконавчого органу, іншою уповноваженою відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або адвокат, як представник юридичної особи.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) зазначено, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у реєстрі даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі є стягнення боргу кредитором спадкодавця, тобто спір у справі пов`язаний із спадковими правовідносинами, отже, незалежно від ціни позову дана справа не може бути віднесена до малозначної.

Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 січня 2020 року по справі № 233/1537/18-ц.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині.

Враховуючи те, що справа не є малозначною, представництво АТ КБ «ПриватБанк» у суді (у тому числі підписання позовної заяви та її подача до суду) може бути здійснено або адвокатом, або в порядку самопредставництва - керівником, членом виконавчого органу або іншою уповноваженою відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) особою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позову заяву у справі, що не є малозначною, підписано представником АТ КБ «ПриватБанк» Балагурак В.В., яка є юрисконсультом Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження та діє на підставі довіреності № 4024-K-H-O (а.с. 97), та яка, в свою чергу, не є адвокатом (не включена до Єдиного державного реєстру адвокатів).

Судом апеляційної інстанції також установлено, що з доданого до позовної заяви витягу із статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 95-96) не вбачається повноважень будь якого юрисконсульта банку діяти за правилами самопредставництва наряду з керівником або членом виконавчого органу Банку, а самої лише довіреності, виданої на юрисконсульта Балагурак В.В. на здійснення представництва інтересів Банку, долученої до позову, недостатньо для такого висновку.

До апеляційної інстанції також не було надано доказів (посадової інструкції, трудового договору (контракту) юрисконсульта Балагурак В.В., які б підтверджували повноваження останньої, як юрисконсульта Банку, діяти за правилами самопредставництва в інтересах Банку у суді.

Можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 у справі № 185/9330/21.

Враховуючи те, що справа не малозначна (спір у справі пов`язаний із спадковими правовідносинами), позов від імені АТ КБ «ПриватБанк» підписано юрисконсультом Балагурак В.В., яка не є адвокатом, а доданої до позову довіреності, виданої Банком на ім`я останньої, недостатньо для висновку про наявність у юрисконсульта Балагурак В.В. повноважень на представництво АТ КБ «ПриватБанк» у суді у порядку самопредставництва, слід дійти висновку, що позовну заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Разом із тим, вірно встановивши, що справа не є малозначною, а позов підписано юрисконсультом АТ КБ «ПриватБанк» Балагурак В.В., яка не є адвокатом, суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права та залишив позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України можуть бути застосовані у випадку, якщо після відкриття провадження у справі судом було установлено, що позов пред`явлено особою в інтересах іншої особи за відсутності підстав такого звернення (наприклад, звернення прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого законом на представництво інтересів держави).

Також, враховуючи стадійність, позов не може бути залишений без розгляду до відкриття провадження у справі.

Таким чином, залишаючи позов АТ КБ «ПриватБанк» без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції допустив невірне застосування норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Не спростовує такого висновку і посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 233/1537/18-ц, оскільки в даній справі Верховний Суд дійшов висновку про правильність закриття апеляційним судом вже відкритого апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України оскільки після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Також, місцевий суд, зазначаючи в оскаржуваній ухвалі про залишення позову без розгляду про те, що Банком не у повному обсязі сплачений судовий збір за подання позовної зави (менше ніж встановлено законом станом на час подання позову), не врахував, що така обставина є самостійною підставою для залишення позову без руху у порядку статті 185 ЦПК України, як такої, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є вірними.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, яке призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду щодо невірного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про залишення позову без розгляду у порядку п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судового збору апеляційним судом у порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України, сплаченого скаржником за подачу апеляційної скарги, - відсутні оскільки справа по суті не переглядалась, а такий розподіл повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатом розгляду справи.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 20 січня 2023 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 червня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

О.А. Лобов