КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ __________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2792/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.
за участю секретаря - Торгонської В.М.
за участю сторін по справі:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, стягнення коштів та визнання права власності,-
23.05.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Галайчук Г.С. звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», в якій просить суд: припинити за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим сплатити ОСОБА_2 219411,50 (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста одинадцять) гривень 50 копійок, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, із одночасним визнанням права власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що позивач ОСОБА_1 є власником частки квартири АДРЕСА_2 . Співвласниками інших часток квартири є ТОВ "КОМПАНІ ФІНАНС", якому належить 1/3 частка квартири та ОСОБА_2 , якій належить 1/6 частка квартири.
Представник позивача стверджує, що Позивач та Відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, ОСОБА_2 не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг, а отже можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном. Частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивача та третьої особи є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим, оскільки половиною квартири користується Позивач, яка має на утриманні малолітню дитину, проживає разом із двома різностатевими дітьми, донькою та сином, а інша частка квартири належить на праві власності юридичній особі, яка здійснює господарську діяльність; відповідачка має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам.
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2023 року позовну заяву залишено без руху, з визначенням необхідності вказати ціну позову та доплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 1073, 60 грн.
На виконання вимог даної ухвали, 31.05.2023 року представником позивача надано заяву про усунення недоліків, у зв`язку з чим ухвалою судді від 02.06.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.
29.06.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Алієва Айдина Таптигалі Огли до суду надійшла заява про витребування доказів, в якій він просить суд витребувати з КП «БТІ» ОМР інформацію, яке нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_2 , та кому належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 та з Департаменту надання адміністративних послуг ОМР інформацію за якою адресою зареєстрована ОСОБА_2 .
Однак ухвалою суду від 19.10.2023 року заяву представника позивача залишено без задоволення, у зв`язку з ненаданням підтверджень вжиття заходів для самостійного отримання доказів.
В судовому засіданні, 04.12.2023 року позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у позові.
Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи ТОВ «Компані Фінанс» про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу реєстрації, зазначену у позовній заяві, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 , на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана Андрія В`ячеславовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60697840 від 30.09.2021 року, належить на праві власності 1/2 частки квартири, загальною площею 65,1 кв.м., житлова площа (кв.м): 38,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2306, видане 30.09.2022 року приватним нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В.
Співвласниками інших часток квартири є ТОВ "КОМПАНІ ФІНАНС", якому належить 1/3 частка квартири за рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гордої І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65797689 від 15.12.2022 року, виданим на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 491, виданого 15.12.2022 року, та ОСОБА_2 , якій належить 1/6 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.4-1954, виданого 17.06.2008 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача в якості підстав для припинення права ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, посилався на наявність наступних підстав: частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, яка проживає за іншою адресою, має у власності інше житло та жодним чином не приймає участі в утриманні квартири.
На підтвердження вимог, позивач надала суду Звіт про оцінку майна, виготовлений ТОВ «Центр оцінки «ЕОНА», згідно якого вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 становить 219 411, 50 грн.
Проте суд зазначає, що під дійсною вартістю квартири розуміється грошова сума, за яку вона може бути продана в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на квартиру є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в квартирі не проживає і забезпечений іншою жилою площею.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частина перша статті 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
Згідно із нормою частини третьої статті 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Норми статті 364 ЦПК України передбачають, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою; право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання; у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється; така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Частиною другою статті 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
При цьому, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників; володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом; незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Згідно із статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У пазі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні стаття 365 ЦК України. Частиною першою статті 365 Цивільного кодексу України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).
Із наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачено обставини, з огляду на існування яких суд може припинити право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.
Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.
Більш того дана квитанція викликає сумнів, оскільки в розділі «назва послуги» з незрозумілих причин вказано «оплата за товари /послуги», а також оригіналу квитанції суду надано не було, та вказана копія квитанції не була завірена належним чином, як того вимагає частина друга статті 95 ЦПК України згідно якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Також частинами четвертою - шостою статті 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики N 55 від 07.04.2003 року "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Однак, варто вказати, що в ході розгляду справи стороною позивача не було надано суду беззаперечних доказів, які б вказували на внесення саме на депозитний рахунок суду суми відшкодування вартості частини майна належного відповідачеві.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених частиною першою статті 365 ЦК України для припинення права відповідачки на частку у спірній квартирі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, стягнення коштів та визнання права власності не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, стягнення коштів та визнання права власності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.