Номер провадження: 22-ц/813/152/23
Справа № 492/1002/18
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 березня 2019 року,

за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 . 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої її уповноважено представляти інтереси ОСОБА_5 як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того, ОСОБА_2 делеговано право розпорядження за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія». Зазначена довіреність, у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , підписана його матір`ю - ОСОБА_3 .

На початку червня 2018 року позивачу стало відомо, що 13 вересня 2016 року на підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 , уклала договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія» з ОСОБА_6 за 5000000 гривень.

Позивач вважає, що кошти від договору купівлі-продажу є спадковим майном, яке необхідно розділити рівними частками між спадкоємцями першої черги.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_5 у зв`язку зі станом здоров`я та тяжкою хворобою, не мав можливості контролювати свої дії, підписуючи вищевказану довіреність. Такими діями відповідачі порушили права ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_5 , оскільки він був позбавлений права успадкувати грошові кошти від продажу частки у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія».

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 1250000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Арцизький районний суд Одеської області рішенням від 12 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовив.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що у зв`язку з важкою хворобою спадкодавець тривалий час лікувався, на його лікування витрачались кошти, отримані у борг від ОСОБА_6 . Зобов`язання з повернення отриманих коштів виконане відповідачем ОСОБА_2 за рахунок продажу частки спадкодавця в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія". Суд першої інстанції також послався на те, що довіреність видана померлим з дотриманням вимог законодавства, і ОСОБА_2 мала законне право вчиняти від імені ОСОБА_5 всі дії, в тому числі і продаж його частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_7 , просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_7 , зазначає, що надані ОСОБА_2 розписки на підтвердження обставин отримання коштів у борг від ОСОБА_6 є фіктивними, та наданими з метою приховання джерел їх використання, з огляду на не надання відповідачем доказів цільового використання вказаних коштів. Посилається на те, що на час видання довіреності - 12.09.2016 року спадкодавець не міг самостійно розписуватись та приймати рішення про продаж майна, через тяжкий стан здоров`я.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 17.06.2019 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 06.07.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 13.08.2019 року, що підтверджується розпискою.

В листопаді 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від апеляційної скарги. В якій останній також зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття та набув цивільну процесуальну дієздатність. Відповідно до ст. 59 ЦК України з цього дня припинились повноваження його представника ОСОБА_4 . Також ОСОБА_1 повідомив про розірвання Договору № 12/02 від 12.02.2019 року про надання професійної правової допомоги, укладений з АО «Бардук, Попроцький та партнери».

У грудні 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява в якій він зазначив, що заява про відмову від апеляційної скарги подана помилково. Подану апеляційну скаргу підтримав.

20.01.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява, якою останній повідомив, що 17.01.2022 року між ним та адвокатом Дабіжею О.А. укладено додаткову угоду до договору № 12/04 про надання професійної правничої допомоги, згідно якої розірвано договір № 12/04 від 05.06.2018 року за згодою сторін, надавши додаткову угоду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року в даній справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_10 .

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.03.2023 року апеляційну скаргу призначив до розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою, в судовому засідання апеляційну скаргу просили залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судову повістку отримана 19.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3. ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ОСОБА_1 в останній, наданій Одеському апеляційному суду заяві, зазначив адресу проживання: АДРЕСА_2 , тому враховуючи положення ст. 131 ЦПК України та п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідно до якої учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також відсутність в матеріалах справи відомостей щодо офіційної електронної адреси або інших засобів зв`язку, судова повістка направлялась судом на останню повідомлену позивачем суду адресу та повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи належне повідомлення позивача про розгляду справи відповідно до п. 3. ч. 8 ст. 128 ЦПК України та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою суду від 05.06.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у поновленні строку відмовлено, відзив на апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 13.08.2019 року, що підтверджується розпискою.

Враховуючи викладене, останнім днем для подання відзиву є 23.08.2019 року.

З відзивом на апеляційну скаргу відповідач звернулась 31.05.2023 року.

В прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу відповідач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву, зазначила, що про заяву ОСОБА_1 , в якій він зазначив, що заява про відмову від апеляційної скарги подана помилково дізналась лише 08.05.2023 року.

Отже відзив подано з пропуском строку.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Посилання у відзиві, як на підставу для поновлення строку на подання відзиву на те, що про заяву ОСОБА_1 щодо помилкового подання заяви про відмову від апеляційної скарги відповідач дізналась тільки 08.05.2023 року, апеляційний суд не бере до уваги та вважає вказані обставини пропуску строку на подання відзиву неповажними з огляду на те, що як заява ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги від 15.11.2019 року так і його заява про підтримання апеляційної скарги від 02.12.2021 року подані вже після закінчення строку на подання відзиву ОСОБА_2 . Тобто обставини на які посилається відповідач виникли після закінчення строку на подання відзиву.

ОСОБА_2 у відзиві не наведено обставин, підтверджених відповідними доказами, які унеможливили подання нею відзиву на апеляційну скаргу з часу її отримання, а також доказів які б свідчили про належне виконання нею процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від дій, спрямованих на своєчасне подання відзиву апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, оскільки факт отримання представником відповідача копії ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги підтверджується матеріалами справи, обставини на які ОСОБА_2 посилається у відзиві виникли після закінчення строку на подання відзиву, інших поважних причин пропуску строку відзив не містить, з огляду на період пропуску, який складає більше 3 років.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, отримані від продажу частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія" були спрямовані на лікування тяжко хворого спадкодавця, який у зв`язку з важкою хворобою проходив дорого вартісне лікування, в тому числі і за кордоном, вивід спадкового майна, яке в подальшому, увійшло до спадкового майна та до заповіту, з залогу, та на погашення його боргових зобов`язань, оскільки брались в борг у ОСОБА_6 великі грошові кошти на лікування. Частка ОСОБА_5 в статутному капіталі компанії продана за життя спадкодавця.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15 жовтня 2016 року, актовий запис № 9442, виданого Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 05 лютого 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 203, яким заповідав належну йому частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , своїй матері ОСОБА_3 ; належну йому частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4 , своєму сину ОСОБА_11 ; 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_1 , своєму сину ОСОБА_11 ; 1/3 частку належної йому квартири АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 ; належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , своєму сину ОСОБА_1 ; будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації, та з чого б воно не складалося, своєму сину ОСОБА_11 та сину ОСОБА_1 в рівних частках кожному; будь-яке рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації, заповів ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 до складу спадщини увійшли: належна йому частка у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; належна йому частка у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4 ; 2/3 частки належної йому квартири АДРЕСА_1 ; 1/3 частка належної йому квартири АДРЕСА_1 ; належна йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації; рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації.

Згідно довідки, виданої державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. від 10.06.2018 року № 721/02-14, ОСОБА_3 подана заява до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за заповітом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМХ № 570441 від 12 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 24.02.2014 року, індексний номер: 18162968, зареєстрованого 17.02.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМА № 502404 від 24 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_2 - на 1/3 частку у спадщині та його син - ОСОБА_11 - на 2/3 частки у спадщині. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Ламан А.І. 20.07.2013 року за реєстровим № 1817, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 1883513. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири видано ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 видана довіреність серії НВХ № 888941 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена Комісаровою С.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважено представляти інтереси ОСОБА_5 як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того, ОСОБА_2 делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія». У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , за його дорученням та в його присутності, довіреність була підписана його матір`ю - ОСОБА_3

13 вересня 2016 року укладено договір купівлі - продажу (частки в Статутному капіталі) ПП «Південна логістична компанія» між ОСОБА_5 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , яка діяла на підставі вищевказаної довіреності (надалі - продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_6 , (надалі - покупець), з другої сторони. Згідно з умовами зазначеного договору продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що еквівалентно 5000000 гривень. Оплата вартості частки, здійснено покупцем до підписання цього договору.

Відповідно до копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 14.02.2019 року ПП «Південна логістична компанія», зареєстроване як юридична особа, засновник ОСОБА_6 . Розмір внеску до статутного фонду - 5000000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані розписки є фіктивними, та надані з метою приховання дійсних джерел використання коштів, отриманих внаслідок продажу корпоративних прав ОСОБА_11 , та ОСОБА_2 до суду не було надано доказів на підтвердження використання кошів, нібито отриманих від ОСОБА_12 не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав належну оцінку розпискам, встановивши на підставі належних та допустимих доказів обставини, що грошові кошти, отримані від продажу частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія", спрямовані на лікування тяжко хворого спадкодавця, який у зв`язку з важкою хворобою проходив дороговартісне лікування, в тому числі і за кордоном, вивід спадкового майна, яке в подальшому, увійшло до спадкового майна та до заповіту, з залогу, та на погашення його боргових зобов`язань, оскільки грошові кошти брались в борг у ОСОБА_6 на лікування ОСОБА_5 .

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Проте скаржник вказуючи на фіктивність розписок не навів достатньо доводів, не пред`явив вимог про визнання правочинів недійсними.

Посилання на те, що грошові кошти, отримані від продажу частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія" ОСОБА_2 повинна була передати своєму довірителю, оскільки не мала права ними розпоряджатися не заслуговують на увагу, оскільки скаржником не надано суду доказів того, що ОСОБА_11 за життя не міг розпорядитися як самостійно, так і за допомогою дружини ОСОБА_2 на власний розсуд грошовими коштами отриманими від продажу частки в статутному капіталі.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_11 станом на 12 вересня 2016 року внаслідок хвороби не в змозі був приймати рішення щодо розпорядження коштами є необґрунтованим, оскільки спростовується матеріалами справи.

Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 видана довіреність серії НВХ № 888941 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена Комісаровою С.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважено представляти інтереси ОСОБА_5 як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того ОСОБА_2 делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд, зокрема часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія». В довіреності зазначено, що ОСОБА_5 діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного правочину.

Отже нотаріусом особу ОСОБА_5 встановлено, його дієздатність перевірено.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, що ОСОБА_11 не в змозі був приймати рішення щодо розпорядження коштами від продажу ПП «Південна логістична компанія» внаслідок захворювання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено, що кошти надані за розписками витрачені ОСОБА_2 за вказаними у них цільовим призначенням не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції всебічно дослідив наявні у справі докази, медичну документацію, довідки видані ПП "Південна логістична компанія", покази свідка ОСОБА_6 , і дав належну їм оцінку.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так під час розгляду в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на спростування встановлених судом обставин щодо витрачання коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки грошові кошти, отримані від продажу частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія" на день відкриття спадщини спадкодавцю не належали, тому не є спадковою масою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Н.В. Стахова