Справа 556/769/23
Номер провадження 2/556/247/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.

при секретарі - Соловей Г.С.

за участю позивача - ОСОБА_1.

представника позивача - адвоката Ширко М.Р.

представника відповідача - адвоката Щербяк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володимирець, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

Встановив:

ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1. обґрунтовує тим , що ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 в мережі Інтернет у соціальній мережі «Фейсбук» на своїй персональній сторінці Відповідачка опублікувала допис, що знаходиться за інтернет - адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій поширена недостовірна інформація відносно позивачки, що порушує її особисті права, а саме принижує честь, гідність та ділову репутацію, завдає значної моральної шкоди.

Оскаржувані публікації містять дописи з інформацією наступного змісту:

Допис від ІНФОРМАЦІЯ_3: ««...От ми і зустрілися у судовому засіданні, відповідно по описаній тобою справі))) Типу психолог" ОСОБА_1 та я. Як ти і писала. Ну як тобі момент, «енергійна дамочка", коли вилазить вся твоя брехня? Ти хотіла замастити брудом служби міста та мене, а брудною залишилася сама. От тобі і честь, гідність та ділова репутація". ОСОБА_1, ти потроху вчи кримінальний кодекс, яким мені погрожувала Пригодиться ще не раз)).

Про твої вибачення навіть не веду мову, хоча не завадило 6, після твоїх «мемуарів".

З метою допомоги в опрацюванні психотравм запрошую на сеанси психотерапії ( дипломований психолог, маю дозвіл)

Питань немає. Одні відповіді.)))

На цьому моя історія про тебе закінчилася. Багато честі для рожевої спіднички". Все стало на свої місця. І ти також. Так що, стули коменти, ШАХРАЙКО !!! Дякую всім за підтримку. Ваша підтримка дуже важлива була для мене на протязі останніх місяців...»

До зазначеного допису прикріплено три скрін-шоти, що містять текстові повідомлення та фотознімок ОСОБА_1.

Допис від ІНФОРМАЦІЯ_2 містить відмітку про його публічне поширення та інформацію наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ м. Вараш. ШАХРАЙСТВО! ОСОБА_1

У місті працює психолог без належної освіти, надаючи послуги населенню та малолітнім дітям. Запитуйте, звертаючись до спеціаліста...»

До даного посту додано зображення червоного кольору з написом «ОБЕРЕЖНО: ШАХРАЇ!»

Допис від ІНФОРМАЦІЯ_4 містить також відмітку про його публічне поширення та інформацію наступного змісту:

«...От і прекрасно! Як ти вже достала!

Я готова до зустрічі у суді, ще разочок, з тобою і по цьому питанню також, якщо недостатньо першого разу. Ато, як у бункері, тільки на сторінках ФБ та ІНСТИ гадиш. І я легко доведу твоє шахрайство. Пані дуже сумно жити без уваги, піару та скандалу і не колупатися пальцем у своєму ж лайні???? Ти півроку у професії, а скільки від тебе колотнечі. Раджу, у своїх мемуарах, надати ПОВНУ інформацію, чому я назвала тебе шахрайкою.

Без поваги до суб'єкта...»

Позивачка вважає, що розповсюджена інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти неї невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, клієнтів. ОСОБА_2. неправдиво та неодноразово звинувачує її у шахрайстві, роботі без належної освіти, неправдомовності. Тобто мова йде про порушення законодавства, що є негативною інформацією, враховуючи її професійну діяльність психолога, ступінь довіри до неї, її авторитет та ділову репутацію.

Вважає, що поширена відповідачкою інформація містить фактичні дані та викладена в категоричній стверджувальній формі, а тому може бути перевірена на предмет її відповідності та дійсності.

Окрім того, опублікована інформація є вкрай негативною, внаслідок основного змісту, характеру та зневажливого тону. І як наслідок, така інформація спотворила та принизила оцінку її діяльності з боку громадськості, породила сумніви щодо дотримання нею моральних норм та норм закону.

Поширення вищезазначеної негативної інформації дискредитує позивачку в очах оточуючих, формуючи відповідну негативну оцінку її ділових та професійних якостей.

Така інформація ставить під сумнів її моральні та ділові якості, добре ім`я. Окрім того вона відчуває постійних психологічний та емоційний стрес, приниження, морально потерпає, порушений спокій та сон.

Враховуючи викладене, просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1. вище зазначену інформацію, поширену ОСОБА_2. у соціальній мережі «Фейсбук» на персональній сторінці «ОСОБА_2» ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4. Зобов`язати ОСОБА_2. опублікувати у соціальній мережі «Фейсбук» на своїй персональній сторінці спростування. Стягнути з відповідачки 100 000 грн моральної шкоди.

Вказаний позов надійшов до суду 20 березня 2023 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 31 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження.

25.05.2023 представником відповідача, адвокатом Щербяк Ю,В. подано відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав:

Інформація, яка була поширена у коментарях та дописах, є оціночними судженнями з огляду на застосовані автором мовно-стилістичні засоби, а отже, така інформація не підлягає спростуванню в судовому порядку, оскільки не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою автора.

Відповідно до тлумачних Словників української мови слово «шахрай» тлумачиться, як хитра, спритна й не чесна в своїх учинках людина, а слово «шахрайство» - хитрий і спритний обман; крутійство, ошуканство.

ОСОБА_2., вважає, що судячи з вищевказаної інформації, дії ОСОБА_1. підпадають під визначення слова «шахрайка», яке являється оціночним судженням, адже вона поступила нечесно та обманливо, надаючи консультації без відповідної кваліфікації психолога, оскільки в неї відсутня вища освіта за напрямком «психологія», а видані ОСОБА_1 Сертифікати №163 «Ведення дитячо-батьківських груп» та № 976 «Введення в гештальт-терапію/гештальт-консультування. Контакт із собою та іншими» не надають їй права здійснювати професійну діяльність, як психолога та називати себе психологом.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.

06.06.2023 позивачем надіслано відповідь на відзив, вважає, що якщо відповідачка почала спростовувати викладені в дописі обставини, це вже є фактичні твердження. У спірному випадку мова йде про конкретні факти (дії) Позивачки, зокрема вчинення шахрайства, що зазначені в дописі Відповідачки. Дані факти можливо перевірити і достовірність таких повідомлених фактів має підтвердити саме Відповідачка.

Поширення оскаржуваної негативної інформації дискредитує позивачку в очах оточуючих, формуючи відповідну негативну оцінку її ділових та професійних якостей, може сформувати або вже сформувало у громадськості думку про її причетність до кримінальної діяльності, шахрайства, непрофесійності, що не відповідає дійсності та ганьбить її, порушує право на повагу до честі та гідності, а також на недоторканість ділової репутації.

Відтак, Відповідачкою не доведено, що ОСОБА_1. займається шахрайством. Дискусія на тему «Хто має право називати себе психологом і надавати відповідні послуги», не спростовує протиправних дій Відповідачки.

При цьому, розповсюджена інформація в цій частині є негативною, стосується позивачки безпосередньо, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень.

В судовому засіданні ОСОБА_1. та її представник підтримали заявлені вимоги, надали пояснення в межах пред»явленого позову. Даний конфлікт виник з початку професійної діяльності ОСОБА_1., два роки тому. Позивачка здійснює свою діяльність як консультант, надає психологічні послуги корекції особистості.

Поширені відповідачкою дописи ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 порушують її права, принизили її діяльність як психолога. Така інформація є негативною, як і саме звинувачення у шахрайстві. Фактичні твердження відповідачки, що ОСОБА_1. обманює людей, шахраює не підтверджені належними доказами. Зі скаргою чи заявою на дії позивачки в контролюючі або правоохоронні органи, ОСОБА_2. не зверталася. ОСОБА_1. здійснює свою підприємницьку діяльність в порядку та на умовах, визначених законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_2. поширює недостовірну та негативну інформацію відносно позивачки у формі фактичних тверджень, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1. до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник відповідачки - адвокат Щербяк Ю.В. позов не визнала і суду пояснила, що у сторін виник конфлікт на ґрунті конкретної справи ОСОБА_3, де позивачкою був наданий висновок як психолога. ОСОБА_1. вводить в оману всіх, хто до неї звертається, як до психолога, оскільки вона не має відповідної освіти, а сертифікати не дають їй права здійснювати діяльність як психолога.

Позивачка неодноразово позиціонувала себе, як психолог, хоча повідомила, що лише здобуває вищу освіту за напрямком «Психологія». А відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №199 від 15.04.2003, забороняється застосовувати методи психологічного впливу особам, без вищої психологічної або медичної освіти та відповідної післядипломної освіти. На думку сторони відповідача психолог, який надає психологічні послуги, не маючи відповідної освіти, вводить людей в оману, вчиняє обман, обдурювання, шарлатанство, дурисвітство, ошуканство, яке охоплюється єдиним словом- шахрайство. І саме це мала на увазі відповідачка, висловлюючи власну думку стосовно здійснення позивачкою господарської діяльності з надання психологічних послуг. Ці твердження відповідачки оціночного характеру. ОСОБА_2 висловлювала свою власну думку щодо діяльності позивачки як психолога. Термін шахрайство вживався як обман, неправдива інформація, а не як кримінальне діяння. Особа повідомляє неправдиву інформацію щодо свого статусу.

Недостовірними можна визнати якісь факти, а літературний термін «шахрайство» вказує на неправдивість інформації, яка надається.

Діяльність психолога визначається нормативним актом. І особа, яка не має базової вищої освіти за напрямком психолог, не може бути психологом. Так, свідок ОСОБА_3. отримав негативні наслідки від діяльності ОСОБА_1., як психолога.

Вказане підтверджується також листом Київського Інституту Гештальта і Психодрами, яким зазначено, що ОСОБА_1 навчалася у Київському інституті Гештальту і Психодрами та отримала сертифікати №163 про закінчення навчально-терапевтичної групи «Ведення дитячо-батьківських груп» та №976 про отримання базових знань із ведення гештальт-терапії через особистісний терапевтичний досвід, - "дані сертифікати не дають право працювати та позиціонувати себе психологом-консультантом...».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3. пояснив, що в Кузнецовському міському суду Рівненської області перебувала на розгляді справа за його позовом про встановлення місця проживання дитини. В судовому засіданні ОСОБА_1. надала довідку, що психолог-консультант, по справі виступала як свідок. Йому відомо, що позивачка практикує і надає послуги як психолог, говорила, що освіта не закінчена. Остання була в дружніх стосунках з його колишньою дружиною, негативно налаштовувала дитину проти нього.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши та оцінивши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, приходить до наступних висновків:

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 521/3841/21.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 756/4720/20.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року у справі № 523/19505/21 викладено висновок про те, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням».

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 759/16306/21-ц.

У статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року , «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

ЄСПЛ вказує, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року).

І як зазначено в Постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №757/39521/20-ц, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Звертаючись до суд з позовом, ОСОБА_1. на обґрунтування своїх вимог, зазначає, що ОСОБА_2. неправдиво та неодноразово у своїх дописах у «Фейсбуці» звинувачує її у шахрайстві, роботі без належної освіти, неправдомовності.

Суд вважає, що висловлювання відповідачки є оціночним судженням, оскільки не містять конкретних даних щодо оцінки дій ОСОБА_1. в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій у слові «шахрайка». Вислів «шахрайка» не містить посилань на вчинення ОСОБА_1. конкретного кримінального караного діяння та за правовою оцінкою є суб`єктивною думкою відповідача, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростування.

Аналогічні висновки вкладені в Постановах Верховного Суду від 09.02.2019 у справі №761/28992/15-ц, від 09.11.2023 у справі №638/12898/19.

Суд звертає увагу на те, що хоча поширена відповідачем спірна інформація є різкою і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій позивача і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів.

Водночас побудова конструкції спірних виразів свідчить проте, що зазначена інформація є власною думкою, оціночним судженням, оскільки автор висловив лише власні переконання та погляди щодо поведінки ОСОБА_1. Відповідачка висловлювала свою думку щодо певних дій позивачки, зокрема її професійної діяльності, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби.

Так, відповідно до тлумачних Словників української мови, слово "шахрай" тлумачиться як хитра, спритна і нечесна в своїх учинках людина, а слово "шахрайство" - хитрий і спритний обман; крутійство, ушуканство. "Шахрайство" - обман (неправдиві слова, нечесні вчинки, дії і т.ін.), неправда, обдурювання, омана шарлатанство (Словник синонімів української мови).

І таким чином, оспорювані висловлювання відносно особи позивача у публікаціях мережі інтернет на сторінці Facebook є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача, а тому не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності, ділової репутації, та, відповідно, не є предметом судового захисту.

При цьому, позивачем не доведено, що зазначеною публікацією порушені її суб`єктивні права та інтереси.

При таких обставинах позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною та такою, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., задоволенню не підлягають.

Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1. про зобов`язання відповідача спростувати поширену нею інформацію та про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними в розумінні частини першої статті 188 ЦПК України.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З цього випливає обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається, що відповідає приписам ст. 81 ЦПК України.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, що відповідає приписам ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, враховуючи вище викладене, позивачем не доведено, та не надано належних та допустимих доказів, що інформація, про яку остання зазначає у своїй позовній заяві, є недостовірною та такою, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1.

Згідно із вимогами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», Заява № 4909/04)

Враховуючи вище наведене, визначивши характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, суд надавши належну оцінку поширеній інформації, яку позивач просив спростувати, з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову .

Що стосується судових витрат, то згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.34,68 Конституції України, Закону України «Про інформацію», ст.ст. 94,207,302 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 08 грудня 2023 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителька АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителька АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.