Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2214/21
номер провадження 2/695/492/23

01 грудня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про стягнення заборгованості по орендній платі, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Договір був укладений на 10 років з 01.01.2018 по 31.12.2027 року.
14.07.2017 була здійснена державна реєстрація права оренди земельної ділянки.
Однак відповідач щорічно сплачував орендну плату лише частково, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 299 193,79 грн, що є порушенням умов договору, які є підставою для його розірвання.
Ухвалою від 03.09.2021р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Представник відповідача СТОВ «Нива» адвокат Новіков М.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що у п. 9 договору оренди землі від 20.02.2017 сторони домовилися, що якщо орендодавець виявить бажання отримати річну орендну плату у першому кварталі, то річна орендна плата буде виплачена йому у розмірі - 8,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, якщо орендодавець виявить бажання отримати річну орендну плату у другому кварталі, то річна орендна плата буде виплачена йому у розмірі - 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, якщо орендодавець виявить бажання отримати річну орендну плату у третьому кварталі, то річна орендна плата буде виплачена йому у розмірі - 9,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, якщо орендодавець виявить бажання отримати річну орендну плату у четвертому кварталі, то річна орендна плата буде виплачена йому у розмірі - 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивачка саме так розуміла та тлумачила зміст п. 9 вказаного договору оренди землі, оскільки сторони щороку вносили зміни до договору оренди землі та щороку визначали новий розмір орендної плати відповідно до заяв поданих позивачем, відповідач повністю виплатив орендну плату позивачу, а тому не порушував умови договору. Те, що зміни до договору вносилися тричі і після кожного виконання договору відповідачем, позивачка жодного разу не оскаржувала дії відповідач, а наступного року подавала нову заяву про встановлення нового розміру орендної плати, доводить, що сторони однаково розуміли та тлумачили договір, після чого, виконали його належним чином.
Представник позивача, адвокат Сизько Б.Б. подав до суду клопотання про врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у якому вказував, що в період з 20.02.2017р. по 01.01.2022р. в договір оренди землі від 20.02.2017р. зміни в письмовій формі сторони не вносили. Відповідач сам розробив текс договору оренди землі та сам визначив його умови, при цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.12.2021р. у справі №753/8945/19 зробила висновок, що за правилом contra proferentem слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Отже, особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
06.03.2023р. на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Представник позивача у судове засідання не з`явився із невідомих для суду причин, жодних клопотань суду не надав.
Представник відповідача скерував до суду клопотання про поділ судових витрат, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Нива» витрати на правову допомогу у сумі 28 400 грн, а також 01.12.2023р. скерував до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у задоволені позову просив відмовити.
За вказаних обставин, враховуючи належне повідомлення учасників про час та місце розгляду справи, суть спору, їх волевиявлення щодо безпосередньої участі в судовому засіданні, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності сторін.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За змістом ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4 ст. 288 ПК України).
Статтею 288.5 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
За приписами ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
З усіх наведених вище положень ПК України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16.
За положеннями ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Частинами 3 та 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом ст. 141 ЗК України та ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 709/785/20,
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, дослідивши докази, які подані сторонами на обґрунтування своєї позиції, судом не встановлено фактів порушення відповідачем умов договору оренди землі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на час подання до суду позовної заяви, на праві приватної власності належать земельні ділянки, площею 3.0941 га та 3.0940 га, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю, свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1 квартал - 8,5 % від нормативної вартості земельної ділянки, що складає 26 881,80 грн., 2 квартал - 9,0 % від нормативної вартості земельної ділянки, що складає 28 447,20 грн., 3 квартал - 9,5 % від нормативної вартості земельної ділянки, що складає 30 037,26 грн., 4 квартал - 10 % від нормативної вартості земельної ділянки, що складає 31 627,32 грн.
Відповідно до п.п. 11, 13 договору оренди землі орендна плата сплачується до 31 грудня кожного року, розмір орендної плати переглядається щорічно.
З довідки фінансового відділу Зорівської сільської ради № 02-44/257 від 26.08.2021 вбачається, що сільськогосподарські підприємства, розташовані в Зорівській сільській територіальній громаді Золотоніського району Черкаської області, виплачували фізичним особам, власникам земельних ділянок, орендну плату за землю у наступному розмірі: за 2016 рік - від 4,5 % до 9,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік; за 2017 рік - від 4,5 % до 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, за 2018 рік - від 4,5 % до 10,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, за 2019 рік - від 7,5 % до 14,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, за 2020 рік - від 5 % до 17,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.
Відповідно до довідки головного управління ДПС у Черкаській області від 28.08.2021, середній відсоток виплати річної орендної плати фізичним особам, власникам земельних паїв, по Золотоніському району Черкаської області склав: за 2016 рік - 6,7 % від нормативної грошової оцінки; за 2017 рік - 9,0 % від нормативної грошової оцінки; за 2018рік - 9,4 % від нормативної грошової оцінки; за 2019 рік - 12,1 % від нормативної грошової оцінки; за 2020 рік - 12,8 % від нормативної грошової оцінки.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.08.2021, у Черкаській області середня річна орендна ставка від нормативної грошової оцінки за оренду земельних часток (паїв) складала станом на: 31.12.2016 - 5,49 %, 31.12.2017 - 7,31 %, 31.12.2018 - 8,57 %, 31.12.2019 - 9,35 %, 31.12.2020 - 9,64 %.
З довідки фінансового відділу Зорівської сільської ради № 02-44/258 від 26.08.2021 вбачається, що СТОВ «Нива» виплачувало орендну плату за землю у наступному розмірі:
за 2016: якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 1 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 2 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 3 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 6,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 4 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
за 2017 рік: якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 1 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 8,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 2 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 3 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 9,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 4 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
за 2018 рік: якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 1 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 2 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 9,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 3 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 4 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 10,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
за 2019: якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 1 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 12,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 2 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 13 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 3 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 13,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 4 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 14 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
за 2020 рік: якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 1 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 12,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 2 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 13 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 3 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 13,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; якщо орендодавець виявляв бажання отримати річну орендну плату у 4 кварталі - то річна орендна плата виплачувалася у розмірі - 15 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
ОСОБА_1 31.03.2016 року зверталася із заявою до директора СТОВ «Нива», в якій просила виплатити їй орендну плату за землю за 2016 рік в розмірі 7637 грн. (6% від нормативно-грошової оцінки).
Згідно відомості на виплату орендної плати за 2016 рік, ОСОБА_1 отримала 7637 грн, про що поставила свій підпис у відомості.
ОСОБА_1 27.06.2016 року зверталася із заявою до директора СТОВ «Нива», в якій просила виплатити їй орендну плату за землю за 2016 рік в розмірі 8274 грн. (6.5% від нормативно-грошової оцінки).
Згідно відомості на виплату орендної плати за 2016 рік, ОСОБА_1 отримала 8274 грн, про що поставила свій підпис у відомості.
Сторони по справі не заперечують факту укладення даного договору оренди, не мають спору стосовно його умов, тощо.
Разом з тим, звертаючись в суд із даним позовом ОСОБА_1 вказує, що не отримувала орендну плату за 2018-2020 роки у повному обсязі та вважає, що п. 9 спірного договору оренди необхідно виконувати дослівно, тобто сплачувати орендну плату від нормативно грошової оцінки земельної ділянки 4 рази на рік.
На противагу цьому, відповідач вказує, що, враховуючи специфіку виробничого процесу сільськогосподарського підприємства, дав право вибору орендодавцю щодо розміру орендної плати залежно від часу отримання орендної плати.
З викладеного суд дійшов висновку, що спір між сторонами полягає виключно у трактуванні п. 9 договору оренди землі.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що з часу укладення договору в 2017 році і по 2020 рік включно, ОСОБА_1 отримувала орендну плату шляхом подачі заяви СТОВ « Нива» із зазначенням бажаного розміру орендної плати.
Вказана обставина підтверджується і даними з відомостей на виплату орендної плати за 2016-2020 роки, які наведені вище.
Крім того, суд зауважує, що із заявою на отримання орендної плати ОСОБА_1 зверталася письмово до СТОВ «Нива» теж раз на рік, вказуючи конкретний розмір орендної плати, що відповідав розміру орендної плати у певному кварталі року.
При цьому, розмір орендної плати, що отримував позивач за спірний період складав від 9 % до 13 % від нормативно-грошової оцінки землі.
Згідно даних фінансового відділу Зорівської сільської ради № 02-44/257 від 26.08.2021, головного управління ДПС у Черкаській області від 28.08.2021, листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.08.2021, довідки фінансового відділу Зорівської сільської ради № 02-44/258 від 26.08.2021 вбачається, що середній відсоток виплати річної орендної плати фізичним особам, власникам земельних паїв, по Зорівській територіальній громаді Золотоніського району Черкаської області склав від 4,5 % до 17 % у спірний період.
Тобто, розмір отримуваної орендної плати за землю відповідає середньому показнику на цій території у спірний період.
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Очевидно, що дії позивача, який уклав у 2017 договір оренди землі, отримав виплату орендної плати за одну земельну ділянку за 5 років наперед, протягом чотирьох років отримував орендну плату за іншу земельну ділянку саме один раз на рік, у вказаному в заяві розмірі, будь-яких звернень, претензій, вимог щодо недоплати орендної плати до СТОВ «Нива» не пред`являв, а згодом пред`являє позов про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної не доплати орендної плати, суперечить його попередній поведінці (виконанню протягом чотирьох років укладеного договору оренди) і є недобросовісним.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що орендна плата була виплачена у погодженому сторонами розмірі та строк, систематично, а тому відсутні підстави вважати, що наявна заборгованість по орендній платі, відповідно відсутні підстави для розірвання спірного договору, за викладених позивачем обставин.
Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 09.03.2023р. у справі №695/2077/21, у якій Верховний Суд за аналогічних обставин вказав, що поведінка сторін договору, передусім орендодавця, підтверджує, що він розумів умову про орендну плату за землю як разовий платіж, розмір такої плати орендодавець визначав відповідно до кварталу, у якому звертався із заявою про виплату до орендаря. Наведене дає підстави для висновку, що дії сторін договору підтверджують, що вони однаково розуміли умови договору на стадії його укладення та виконання протягом тривалого періоду часу, а саме протягом 20182020 років. У зазначений період орендодавець не пред`являв орендарю жодних претензій щодо неповної сплати орендної плати за землю, не звертався із додатковими заявами про сплату орендної плати, окрім тих, які подавав один раз кожен рік, які задоволені орендарем, що сторони не заперечують. Отже, поведінка сторін під час виконання умов договору про орендну плату доводить, що сторони однаково розуміли умови про орендну плату, яка мала виплачуватися одноразовим платежем один раз на рік, розмір плати визначався залежно від кварталу календарного року, у якому орендар здійснював такий платіж.
Разом із тим за повідомленням представника відповідача, ОСОБА_1 продала в січні 2023р. обидві земельні ділянки, що стверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу №320503570 та № 320506112.
Жодних заяв чи клопотань ОСОБА_1 з цього приводу не подавала.
Таким чином судом не встановлено порушення відповідачем умов договору оренди землі, а позивач, на час ухвалення рішення суду вже не є власником вказаних у позові земельних ділянок, а тому позов не підлягає задоволенню.
За загальним правилом, встановленим приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Згідно Довідки до висновку огляду медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_1 є особою з інваліністю ІІ групи, яка відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від його сплати.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач від сплати судового збору звільнена, то витрати по його сплаті слід віднести за рахунок держави.
Представником відповідача заявлено клопотання про поділ судових витрат, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Нива» витрати на правову допомогу у сумі 28 400 грн.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, зокрема договір про надання правової допомоги, та додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 14.07.2020р., детальний опис робіт виконаний адвокатом Новіковим М.В., згідно з договором від 14.07.2020р., акти про прийняття виконаних робіт від 01.10.2021р., від 30.11.2021р., від 03.11.2022р., а також платіжні доручення на оплату правової допомоги.
У постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 сформований висновок, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом.
Вбачається, що представником відповідача наданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.
У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Однак позивачем клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з приводу заявленої представником відповідача суми витрат на правову допомогу не подано.
Таким чином підстави для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять, а клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
З урахуванням складності даної справи та тривалості її розгляду, спричиненої в тому числі діями самого позивача, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 28 400 гривень з позивача на користь відповідача підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259,263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя : Середа Л.В.