г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/426/23
Номер провадження 2/213/562/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді : Мазуренко В.В.

при секретарі судового засідання: Ємельянцевій Т.С.,

представника позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко Ольга Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого 22.02.2019р. позивач з відповідачем уклали договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач доводиться матір`ю відповідачу. Відповідач зобов`язувався довічно утримувати позивача, надавати їй всю необхідну допомогу. В червні 2022р. відповідач та його дружина почали ображати позивача, та вигнали позивача з будинку. Після чого позивач звернулась до нотаріуса та дізналась, що замість договору довічного утримання 22.02.2019р. було укладено договір дарування. Позивач вказує, що договір дарування не мала наміру укладати, їй 73 роки, вона інвалід 2 групи, 4 класи навчання, тому не розуміла що уклала договір дарування. Просила визнати недійсним договір дарування від 22.02.2019р.

Відповідачем надано Відзив на позовну заяву, відповідно до якої вказує, що відповідач мав право власності у 2004 році на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , мав у користуванні земельну ділянку за вказаною адресою, яку самостійно отримував на своє ім`я для будівництва вказаного будинку, який сам побудував та ввів в експлуатацію. В 2005 році на підставі Постанови ВРУ від 24.10.2002р., та Рішення Криворізької міської ради від 22.06.2005р. №3232, - відбулось перейменування з АДРЕСА_2 , на АДРЕСА_1 . В 2013 році відповідач вказане домоволодіння передав позивачу, про що було складено договір дарування від 26.04.2013р. А 22.02.2019р. позивач подарувала відповідачу вказане домоволодіння, про що було складено договір дарування. Вказують, що позивачу у нотаріуса було роз`яснено умови договору, позивач з відповідачем домовлялись саме про укладення договору дарування. Вказують, що позивач є дієздатною, розуміла що дарує домоволодіння. Перешкод у користуванні домоволодінням їй не чинився.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що хотіла, щоб син за нею доглядав. Відповідач їй казав, що все буде нормально, що він до смерті її догляне. Умови договору довічного утримання не оговорювали.

Представник позивача пояснив, що позивач мала намір укласти договір довідчного утримання, але у нотаріуса було укладено договір дарування. Позивач через похилий вік, 4 класи освіти, інвалідність 2 групи, не розуміла що було укладено договір дарування. Про помилку дізналась лише коли погіршились відносини з сином та її фактично вигнали з будинку.

Представник відповідача пояснила, що будинок, який було подаровано позивачем відповідачу, був побудований відповідачем на земельній ділянці яку він отримав у користування для будівництва цього ж будинку. Відповідач в 2004 році отримував право власності на будинок АДРЕСА_1 . Вподальшому відповідач розлучився з дружиною, та оскільки будинок будувався в період шлюбу, то відбувався розподіл спільного сумісного майна, та з цих підстав будинок було подаровано позивачу. Пізніше, а саме в 2019 році відповідач вказав позивачу, що оскільки це його будинок, він бажає, щоб право власності на нього було зареєстровано за ним, тому і було укладено договір дарування.

Відповідач до суду не з`явився, перебуває в ЗСУ.

Третя особа нотаріус Волошко О.М. суду пояснила, що 22.02.2019р. ОСОБА_3 виявила бажання подарувати домоволодіння по АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_4 . Нотаріус спілкувалась з позивачем, пояснювала їй всі обставини, норми закону, встановлювала чи є інше житло у позивача, роз`яснювала наслідки, позивач думала та вказала що бажає подарувати. Позивач розуміла, що відбувається саме дарування, про довічне утримання не йшлося, умови догляду при довічному утриманні не оговорювались, позивач не повідомляла нотаріусу що має інвалідність. За умовами договору позивач повинна була знятись з реєстрації у вказаному будинку.

В судовому засіданні були допитані свідки:

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідач її колишній чоловік. В період шлюбу вони з відповідачем побудували будинок по АДРЕСА_1 , та коли розвелись то дійшли згоди, що їй залишається квартира, власниками якої були по 1/5 частині, в тому числі 1/5 частина належала позивачу. У нотаріуса їм було відмовлено в переоформленні частки позивача свідку ОСОБА_5 на квартиру, оскільки вона залишалась без житла, та для цілей переоформлення квартири, на позивача було оформлено дарування будинку по АДРЕСА_1 . Про що домовлявся відповідач та позивач не знає. Восени 2022 року позивач подзвонила сину свідка та повідомила що в будинку по АДРЕСА_1 , відсутнє світло та опалення, син свідка забрав позивача, та зараз позивач проживає у матері свідка.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона донька позивача та сестра відповідача. Зазначила, що будинок по АДРЕСА_1 , належить позивачу. В 2013 році свідок ОСОБА_6 та відповідач розмовляли що відповідач догляне позивача до смерті, а позивач подарує свою частину квартири ОСОБА_5 . Зазначила, що сварки між позивачем та відповідачем відбувались через нову дружину відповідача. Пояснила, що позивачу наказали не повідомляти свідку ОСОБА_6 що позивач подарувала будинок відповідачу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що сусіди позивача та відповідача, спілкувались через забор та позивач в 2019 році повідомила їй що віддала будинок сину. Зазначила, що у позивача важкий характер, та з нею важко проживати. Вказала, що не знала, що будинок був позивача, бо знала, що відповідач отримував земельну ділянку та сам будував будинок по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що відповідач сам будував будинок по АДРЕСА_1 , а зараз призваний до ЗСУ, про дарування будинку нічого не знає.

03.02.2023р. відкрито провадження по справі.

16.02.2023р. представником позивача подано клопотання про допит свідків.

09.03.2023р. представником відповідача подано клопотання про допит свідків.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 25.03.2019р. (а.с. 5 на оберті), до цього була зареєстрована з 15.10.1981р. по АДРЕСА_3 , знята з реєстрації 16.05.2013р., та 16.05.2013р. зареєстрована по АДРЕСА_1 , знята з реєстрації 07.03.2019р.

ОСОБА_3 має другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с.6). Клопотань про призначення експертиз для встановлення чи могла позивач розуміти свої дії та керувати ними при укладанні договору 22.02.2019р. сторонами не заявлялось.

22.02.2019р. ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.7-8,40-41). Земельну ділянку на вказане домоволодіння було отримано відповідачем, та як пояснювали свідки - домоволодіння також було побудовано саме відповідачем, що не оспорювали сторони (а.с.41,39).

Сторона захисту зазначає, що через похилий вік та стан здоров`я позивач не розуміла що укладався договір дарування, та вважала, що укладався договір довічного утримання. Суд зазначає, що дане твердження спростовується поясненнями третьої особи, яка вказала, що позивачу все роз`яснювалось, вона думала, та надала згоду саме на дарування домоволодіння. Свідок ОСОБА_6 суду зазначила, що позивачу начебто заборонили їй повідомляти що було укладено договір дарування, - тобто позивач знала та розуміла, що було укладено договір дарування. За умовами договору дарування позивач повинна була знятися з реєстрації, що нею і було зроблено 07.03.2019р., тобто вона виконувала умови договору, тобто все розуміла. В судовому засіданні позивач не змогла повідомити умови договору довічного утримання який вона бажала укласти.

Свідок ОСОБА_6 зазначала про домовленості між нею та відповідачем у 2013 році про утримання відповідачем позивача, домовленості пов`язані з даруванням позивачем частини квартири свідку ОСОБА_5 , але в даній справі не оскаржується договір дарування частини квартири у 2013 році, та невиконання усних зобов`язань, якщо вони були. Крім того домовленості між свідком та відповідачем щодо утримання позивача в 2013 р. не свідчать про недійсність правочину договору дарування від 22.02.2019р., стороною в якому свідка немає, крім того свідок ОСОБА_6 підтвердила що позивач знала що було укладено договір дарування, але не повідомляла про це свідка.

Станом на 13.01.2023р. ОСОБА_3 проживала без реєстрації по АДРЕСА_4 (а.с.9).

ОСОБА_6 в листопаді 2022р. зверталась до поліції з приводу конфліктів, вказувала, про незаконність договору дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 22.02.2019р., про перешкоди в наданні позивачу лікування, словесних образ та залякувань, заборони користуватись побутовими приладами (а.с.9-12).

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Після укладення спірного договору дарування від 22.02.2019р., позивач за умовами цього договору знялась з реєстрації по АДРЕСА_1 , тобто виконала його умови та перестала проживати. Пізніше знов там зареєструвалась, що не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки відповідач доводиться позивачу сином. Згідно пояснень свідка ОСОБА_6 позивач розуміла що подарувала будинок відповідачу але приховувала цю інформацію від свідка. З моменту укладання договору до його оскарження пройшов значний проміжок часу. Нотаріус при посвідченні договору дарування роз`яснювала позивачу умови договору, та зазначила суду, що позивач її вислухала, обдумала та підтвердила своє бажання подарувати домоволодіння сину. Щодо стану здоров`я та похилого віку, - дійсно позивач особа похилого віку, має групу інвалідності. Щодо необхідного матеріального забезпечення, - позивач є пенсіонером, розмір пенсії суду не повідомлено, чи дійсно потребує матеріальної допомоги. Висновків лікарів про необхідність надання позивачу постійної сторонньої допомоги суду не надано.

Суду не доведено, що спірний правочин був вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості або внаслідок впливу тяжкої обставини.Позивачем не доведено, що помилка при укладенні спірного правочину дійсно мала місце.Суд вважає необхідним відмовити у позові. Судові витрати покласти на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко Ольга Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович, адреса: м. Кривий Ріг, вул. Сонячна, 17.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача адвокат Кукленко Оксана Володимирівна, адреса: м. Кривий Ріг, вул. Ярославська, 17/52.

Третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко Ольга Миколаївна, адреса: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 4/40.

Дата виготовлення повного тексту рішення протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя: В.В.Мазуренко

Дата виготовлення повного тексту рішення 05.06.2023р.