Ухвала

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 626/1923/22

провадження № 61-7892ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11 січня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (далі - ТОВ «Харківгаз збут») про захист прав споживача.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються відповідачем на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (надалі Договір). Відповідачем ТОВ «Харківгаз збут» обмежено право позивача здійснювати оплату за спожитий газ у зручній для нього формі, зокрема через касу, внаслідок чого з грудня 2020 року по травень 2022 року ним сплачено банківську комісію за внесення оплати за послуги газопостачання на загальну суму 54,00 грн, які мають бути йому відшкодовані. 11 липня 2022 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення переплачених коштів за спожитий природний газ та просив повернути належні йому кошти через Укрпошту або через касу, оскільки він не має рахунку в банку. Листом від 25 липня 2022 року ТОВ «Харківгаз збут» повідомило про наявність переплати на його рахунку у розмірі 322,01 грн та роз`яснено порядок проведення ідентифікації особи на підставі наявних документів. Вважав, що вказані дії відповідача є неправомірними, оскільки у ТОВ «Харківгаз збут» наявні його персональні дані та відомості про місце проживання. Також відповідачем не наведено правових підстав для надання йому копій документів, що призводить до додаткових витрат на виготовлення їх копій, зобов`язує його відкрити банківський рахунок, порушує його конституційне право на рівність із споживачами.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати, що відповідач не виконав умови Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року: обмежив його прав на здійснення оплати за договором шляхом внесення готівки через касу; своєчасно не повідомив про свою неспроможність продовжувати постачання природного газу, внаслідок чого з`явилось витрачання ним коштів на оплату банківської комісії, а також направлення на рахунок відповідача суми коштів за спожитий у травні 2022 року природний газ, який йому не належав; створив штучні перепони щодо повернення належних йому коштів, що зобов`язує його оформити банківський рахунок та надати копії документів без достатніх правових підстав.

Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 381,01 грн, з яких: 54,00 грн - комісійна винагорода АТ «Мегабанк» з грудня 2020 року по травень 2022 року, 322,01 грн - сума надлишкових коштів на його особистому рахунку у відповідача; 5,00 грн - комісійна винагорода АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Харківгаз збут» користь ОСОБА_1 переплату за спожитий природний газ у розмірі 322,01 грн. Стягнуто з ТОВ «Харківгаз збут» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

У травні 2023 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11 січня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення частково змінити в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити його позов та стягнути з відповідача суму реальних збитків у розмірі 59,00 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684,00 грн.

Предметом спору у цій справі є як вимоги немайнового характеру щодо порушення відповідачем умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства, так і майнові вимоги про стягнення 762,02 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, справа № 626/1923/22 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11 січня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживача відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак