Справа № 242/2681/21
Провадження № 2/242/179/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С.,за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в обґрунтування якого зазначено, що він з ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2001 року, який розірваний рішенням Селидівського міського суду Донецької області 14.05.2020 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з тим, що у позивача була заборгованість по сплаті за кредитом, вони з відповідачем ОСОБА_4 вирішили звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , щоб більша частка заробітної плати позивача, яка була єдиним доходом їхньої родини, залишилась в родині. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.11.2010 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 28.10.2010 р. та до повноліття дітей. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та деякий час з заробітної плати позивача утримувались кошти на сплату аліментів. Однак, надалі майже на протязі всього часу з позивача аліменти не утримувались, державний виконавець не викликав та ніяких документів з приводу заборгованості позивачу не направляв. Відповідач ОСОБА_4 також весь час не зверталась до виконавчої служби з приводу неотримання від позивача аліментів, в матеріалах виконавчого провадження немає ніяких заяв від відповідача, оскільки весь час вони мешкали разом однією родиною та вели спільне господарство, дружина та діти фактично перебували на утриманні позивача, оскільки він єдиний хто працював в родині. Як вбачається з виконавчого провадження № 28980136 до виконавчої служби позивача викликали один раз при відкритті виконавчого провадження 27.09.2011 року, а 15.04.2020 року виконавче провадження закінчено. До березня 2020 року фактично позивач з відповідачем ОСОБА_4 мешкали разом, однією родиною, вели спільне господарство та виховували дітей. Заробітна плата позивача була єдиним джерелом для існування. Дружина та діти повністю перебували на утриманні позивача. Фактично діти проживали з позивачем разом та перебували на його утриманні в період виникнення заборгованості по сплаті аліментів відповідно до рішення суду. Заборгованість по аліментах у позивача виникла у період із 27.09.2011 року по січень 2020 року, а саме: коли вони з відповідачем мешкали родиною та вели спільне господарство. На підставі чого, просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 27.09.2011 року по 12.01.2020 року загальною сумою 168 664,50 грн., які стягуються з ОСОБА_3 відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.11.2010 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.06.2021 року по справі відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник позивача в судовому засіданні послалась в обгрунтування позову на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. В подальшому надала заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважає безпідставними та ьакими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Шлюб з ОСОБА_3 зареєстровано 27.10.2001 року. Після реєстрації шлюбу сторони стали проживати по місту її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Чоловік в зазначений період був зареєстрований у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась їх старша донька ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась молодша донька ОСОБА_6 . 22.11.2006 року в АДРЕСА_3 вони придбали квартиру АДРЕСА_4 , згідно нотаріально оформленого договору купівлі-продажу квартири. До цього часу вона та чоловік проживали в цій квартирі як квартиранти. А після її придбання продовжили проживати в ній, як власники. Взаємовідносини між ними стали погіршуватись по причині ненадання чоловіком матеріальної допомоги на утримання дітей та через його періодичне проживання окремо від сім`ї на початку 2010 року. 09.03.2011 року після чергової сварки за вказаними обставинами чоловік її побив, в зв`язку з чим, вона вимушена була звернутись в міліцію Аліменти з ОСОБА_3 на її користь на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки всіх прибутків відповідача стягнуто Селидівським міським судом, починаючи з 28.10.2010 року до повноліття дітей. На початку вересня 2011 року чоловік знову залишив позивача з дітьми та перейшов на постійне проживання в інше житло. В зв"язку з важким матеріальним станом, відсутністю у позивача коштів на проживання та утримання дітей, відсутністю сплати аліментів, вона була вимушена закладати своє майно під оформлення кредитів. ІНФОРМАЦІЯ_6 народився їх син ОСОБА_7 . До цього часу в липні 2012 року чоловік повернувся в сім`ю та вони на деякий час помирились, стали проживати в одній квартирі, спільне господарство не велось, чоловік періодично залишав місце мешкання та проживав окремо від сім`ї. В судовому порядку з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 . На початку березня 2020 року позивач знову залишив сім`ю та з вказаного періоду та по теперішній час проживає окремо. Шлюб між ними розірваний Селидівським міським судом Донецької області 14.05.2020 року. З 28.11.2018 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Після подання виконавчого листа аліменти з ОСОБА_3 не стягувались, в зв`язку з чим вона була вимушена писати лист до відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк. Крім того, вона зверталась до Урядового контактного центру щодо несплати аліментів та заборгованості ОСОБА_3 . Крім того, ствердження позивача, щодо відсутності її працевлаштування за період знаходження у шлюбі з ОСОБА_3 та єдиного джерела існування його заробітної плати для його родини та перебування дружини і дітей на його утриманні не відповідають дійсності, оскільки вона працювала, а саме: з 01.02.1999 по 31.05.2002 року ВО «Курахівський» ДП «Стандарт» ДХК «Селидіввугілля»; з 01.06.2002 р. по 30.11.2005 р. ТОВ «Полюс і К»; з 01.12.2005 по 15.03.2017 р. ЦЗФ «Курахівська»; з 24.12.2018 по теперішній час в ВП «Охорона» ДП «Селидіввугілля». Вважає, що заборгованість по аліментам утворилась внаслідок безвідповідальності позивача щодо утримання дітей. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. В подальшому надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.04.2013 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 27.10.2001 року, актовий запис № 74.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.07.2012 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 85.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.07.2012 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 94.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.04.2013 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 26.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1452-1 від 04.05.2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.11.2002 року.

Згідно договору купівлі- продажу від 22.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В.П., ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . Зареєстровано в реєстрі № 2877.

Згідно листа № 2/576 від 10.03.2011 року Селидівським ГО МУ МВС України в Донецькій області Головного управління МВС України в Донецькій області направлено завідуючому Селидівського відділення обласного бюро СМЕ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , для визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень.

Згідно договору про надання фінансового кредиту та закладу майна № 7683 від 29.09.2011 року «Центральний ломбард», ОСОБА_4 заклала майно на суму 2720 грн. 41 коп.

Згідно договору про надання фінансового кредиту та застави № 484723 від 18.11.2011 року ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і Компанія», ОСОБА_4 заклала майно на суму 1801 грн. 35 коп.

Згідно листа № 9/14/14606 від 21.02.2014 року відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку повідомив ОСОБА_4 що на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5086 від 08.11.2010 року. Виконавчий документ знаходився на виконанні за місцем праці боржника, а саме боржник працював на шахті «Жовтневий Рудник». 08.09.2011 року державним виконавцем отримано документальне підтвердження про звільнення боржника з місця праці. 08.09.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ направлено для подальшого виконання за місцем мешкання боржника, а саме: до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції.

Згідно заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14.05.2020 року шлюб, зареєстрований 27.10.2001 року виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розірвано.

Згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 02.10.2020 року, визнано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно виконавчого листа № 2-5086-2010 року, виданого Селидіським міським судом Донецької області від 08.11.2010 року, стягнуто з ОСОБА_3 , починаючи з 30.09.2010 року аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до повноліття дітей.

Згідно постанови ВП № 28980136 від 15.04.2020 року, головним державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Євсеєвим А.А. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5086 від 08.11.2010 року, виданого Селидівським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, закінчено. В зв`язку з тим, що на виконання надійшов судовий наказ № 242/114/20 від 14.04.2020 року, виданий Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімум та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 року та до повноліття дітей. Заборгованість станом на 13.01.2020 року складає 168 664 грн. 50 коп.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 28980136 від 17.09.2020 року, виданого Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заборгованість з 27.09.2011 року по січень 2020 року по виконавчому листі № 2-5086 від 08.11.2010 року, виданому Селидівським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, складає у розмірі 168 664 грн. 50 коп.

Згідно постанови ВП № 61842713 від 15.04.2020 року, старшим державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Клємєнтьєвою І.І. відкрито виконавче провадження про примусове виконання судового наказу № 242/114/20 від 14.04.2020 року, виданого Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімум та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 року та до повноліття дітей.

Згідно акту про сумісне проживання від 08.04.2021 року, складеного депутатом Курахіської міської ради Птицею Тетяною Миколаївною, ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та їх неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2004 по березень 2020 року постійно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_6 (без реєстрації). Вели спільне господарство, заробітна плата ОСОБА_3 була основним джерелом доходів у родині, так як його дружина ОСОБА_4 не працювала, тобто їх неповнолітні діти фактично перебували на його утриманні.

Згідно довідки про доходи № 136 від 05.08.2021 року, виданої ВП «Охорона ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_4 працює з 24.12.2018 року по теперішній час на посаді контролер на КПП 1-го класу, загальна сума доходу з 01.01.2021 року по 31.07.2021 року складає у розмірі 37110 грн. 31 коп.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 від 01.11.2011 року, ОСОБА_4 з 28.10.2011 року по 04.07.2012 року працювала в ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод».

Згідно відповіді на запит № 143-06 від 13.06.2022 року, виданої ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», ОСОБА_4 працювала на підприємстві з 01.02.2006 р. по 15.03.2017 р. та отримувала дохід в розмірі 27 025 грн. 92 коп.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

За змістом ч.2 ст.181 СК України право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Як на підставу звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, позивач посилається на те, що у період з 2004 по березень 2020 року сторони проживали однією сім`єю, на підтвердження чого надав акт від 08.04.2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Аналогічна вимога мається у п.2 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Судом встановлено, що позивач є працездатною особою, доказів наявності у нього будь-якого захворювання, суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується доводів позивача та наданого акту щодо того, що відповідач та діти перебували повністю на його утриманні, суд ставиться до них критично, оскільки відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідач в зазначений позивачем період була працевлаштована та отримувала заробітну плату.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку, зазначені позивачем підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментамза період з 27.09.2011 року по 12.01.2020 рокуне є підставами, визначеними статтею 197 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, інтереси дітей, на утримання яких має стягуватись оскаржувана заборгованість по аліментам, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст.180,182,183,192,197 СК України ст.ст.12,13,76,81, 258,259,265,268,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволені позовних вимогах ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_7 , ІПН НОМЕР_6 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_7 )про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська