Провадження № 2/761/4097/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

за участю:

представника позивача - Лєтнікової І.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

У своїй позовній заяві просять суд:

- позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з гр. ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки усіх доходів але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь дитячого закладу або фізичної особи, яка буде опікуватись дитиною до її повноліття.

Позовні вимоги мотивують тим, що до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення, що в Київському міському пологовому будинку № 1 громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народила дівчинку, оскільки 14 лютого 2020 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва громадянку ОСОБА_4 було визнано недієздатною, новонароджену дитину було передано представнику Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, для тимчасового влаштування до вирішення її подальшої долі. 22.06.2021 до Служби звернувся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням повернути йому доньку ОСОБА_2 . Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації взято на облік малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах (наказ № 58-од від 05.07.2021). ОСОБА_3 не надав до Служби жодних підтверджуючих доказів щодо наміру виховувати самостійно свою малолітню доньку, дитина по даний час знаходиться у будинку дитини ім. Городецького, де гр. ОСОБА_3 не навідав її жодного разу. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на факт антисоціального способу життя Відповідача, безвідповідальне ставлення до утримання та виховання дитини, Орган опіки звернулися з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року у справі було закрито підготовче провадження, призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Судом встановлено, що до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення, що в Київському міському пологовому будинку № 1 громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народила дівчинку, оскільки 14 лютого 2020 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва громадянку ОСОБА_4 було визнано недієздатною, новонароджену дитину було передано представнику Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, для тимчасового влаштування до вирішення її подальшої долі.

22 червня 2021 року до Служби звернувся громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з проханням повернути йому доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вбачається, що актовий запис про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 15.06.2021 за № 128, Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, підстава запису відомостей про батька: заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 15.06.2021 року.

Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації взято на облік малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах (наказ № 58-од від 05.07.2021).

Громадянин ОСОБА_3 не надав до Служби жодних підтверджуючих доказів щодо наміру виховувати самостійно свою малолітню доньку, дитина по даний час знаходиться у будинку дитини ім. Городецького, де гр. ОСОБА_3 не навідав її жодного разу.

Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було направлено листа до Служби у справах дітей Макарівської селищної ради з проханням обстежити умови проживання гр. ОСОБА_3

Спеціаліст Служби у справах дітей Макарівської селищної ради 27.10.2021 року разом зі старостою с. Борівка, с. Садки-Строївка, с. Лисиця, с. Шнурів ліс здійснили виїзд за адресою проживання гр. ОСОБА_3 АДРЕСА_1 . Вході обстеження встановлено, що відсутні належні умови для проживання та повернення малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом обстеження.

Макарівська селищна рада надала характеристику на громадянина ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, веде непристойний спосіб життя, має неохайний вигляд, не працює, відсутній постійний дохід.

Також в матеріалах справи наявний Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 листопада 2021 року за №109/04/40-8427, відповідно до змісту якого Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, керуючись інтересами дитини, відповідно до ст.155, 164, 165 СК України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки, суд дійшов наступних висновків.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 15 червня 2022 року Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

В свідоцтві про народження батьками зазначені:

батько - ОСОБА_3 ;

мати - ОСОБА_4 .

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я; без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи, що відповідач на судові виклики до суду не з`являється, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення батька до дитини, а також винність його поведінки, при цьому матеріали справи свідчать про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дійшов наступних висновків.

Суд зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 165 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст. 165 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд вважає за можливе стягнути аліменти з нього на утримання доньки на користь державного закладу або фізичної особи, яка буде опікуватись буде опікуватись дитиною.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із з положеннями ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню суд виходить із мінімального розміру який встановлений для однієї дитини, а також те, що відповідачка не надала доказів, що вона не має можливості сплачувати аліменти, а тому вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь державного закладу або фізичної особи, яка буде опікуватись ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , щомісячно, починаючи з 06 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

На підставі викладено, Конституції України, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 164, 165, 181, 182, 183, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 223, 258-259, 263-268, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь державного закладу або фізичної особи, яка буде опікуватись ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , щомісячно, починаючи з 26 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору, у розмірі 1 816,00 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін у справі:

Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження - 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 24, код ЄДРПОУ 3740511,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження - 01030, м. Київ, бульв. Т.Г. Шевченка, буд. 26/4, .

Суддя: