Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/1/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої - судді Козіної С.М.,

за участі:

секретаря - Папенко О.О.,

позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилась),

представника позивача - адвоката Рябокляча К.О.,

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явилась),

представника відповідача - адвоката Полонської Л.М.,

третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 (не з`явилась),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивачка через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2019 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою С.Л., серія та номер: 9899 та скасувати державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок, номер запису про право власності: 34543147. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,10 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 09 грудня 2019 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою СЛ., серія та номер: 9900 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, номер запису про право власності: 34543192. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування вимог представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 09 грудня 2019 року було укладено договори купівлі-продажу належних їй на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,10 га, кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований даний будинок, на користь ОСОБА_2 .Зі слів ОСОБА_1 , вона абсолютно нічого не пам`ятає стосовно укладення нею зазначених вище договорів, а про їх існування вона дізналася зі слів свого рідного брата, який показав їй інформаційну довідку про об`єкт нерухомого майна та про право власності на нього. Таким чином, ОСОБА_1 на момент укладення нею спірних договорів, перебувала у такому психічному стані, коли взагалі не усвідомлювала своїх дій та їх наслідків. Більше того, ні належних їй екземплярів оригіналів цих договорів, ні грошей від продажу своєї нерухомості, у ОСОБА_1 немає. На сьогоднішній день ОСОБА_1 перевіряють на наявність у неї психічного захворювання з подальшим визнанням її недієздатною та призначенням над нею опіки. Ознаки психічного захворювання у ОСОБА_1 почали реально проявлятися ще з 2018 року і вже з того часу її батьки почали нею серйозно опікуватися. Не викликає сумніву, що сторонні непорядні особи, помітили неадекватність у поведінці ОСОБА_1 та, скориставшись її безпорадним станом, обманним шляхом примусили її продати належні їй житловий будинок та земельну ділянку.

27 квітня 2020 року надійшов відзив на позов від представника відповідача, в якому остання просила відмовити позивачці в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, у разі визнання недійсними договорів просила застосувати реституцію.

Третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши представника позивачки, заперечення представника відповідачки, свідків, експерта, допитаного в судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9899, ОСОБА_1 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) житловий будинок АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 200 000,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9900, ОСОБА_1 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 97 149,00 грн.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що в день укладення спірних договрів вона була присутня в нотаріальній конторі, бо вона пішла на поспупки ОСОБА_1 і цього ж дня, перед укладенням спірних договорів, розірвала договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_1 мала в подальшому продати житловий будинок і земельну ділянку і потім розрахуватись з нею. А оскільки свідок виїжджала за кордон через декілька днів і не мала б змоги сприяти ОСОБА_1 в оформленні купівлі-продажу, то спірні договори були оформлені на її маму ОСОБА_2 , яка б змогла допомогти позивачці в подальшому оформити продаж і відповідно посприяла б поверненню боргу ОСОБА_6 ..

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 стосовно розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними; нормативно-правовий акт № 9 від 06.11.2009 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Вирішуючи цей спір, суд за клопотанням сторони позивача ухвалою від 10 липня 2020 року призначив у справі судово-психіатричну експертизу щодо психічного розладу ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 160-163).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 02 квітня 2021 року № 116, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки розміром 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :69:025:0234, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладених 09.12.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виявлялися і виявляються на теперішній час прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторно-маячними розладами і наростаючим дефектом (Р-20.01 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними 09.12.2019, і на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно примати участь при розгляді справи в суді (т. 2 а.с. 71-76).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не доведено в належний та допустимий спосіб факт передачі коштів ОСОБА_1 за вчинені спірні договори купівлі-продажу. І як було встановлено з показів свідка ОСОБА_6 , спірні договори купівлі-продажу були укладені фактично з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_6 та переукладення існуючого договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_6 , оскільки як повідомила остання, строк дії договору іпотеки закінчувався, а борг на день укладення спірних договорів не було повернуто.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), (ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення договору розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення договору відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення договору особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такі правові висновки викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), в постанові Верховного Суду від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19) та в постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 208/9102/15-ц (провадження № 61-21308св21).

Як встановлено з матеріалів справи та було підтверджено допитаним в судовому засіданні експертом, у ОСОБА_1 згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 116 від 02 квітня 2021 року, на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки виявились і виявляються на теперішній час прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторно-маячними розладами і наростаючим дефектом, через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними 09 грудня 2019 року, і на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно примати участь при розгляді справи в суді.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги представника позивача про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав доведені належними та допустимими доказами у справі в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, а тому суд їх задовольняє.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому, в силу вимог даної статті, суд не може застосувати реституцію.

На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840, 80 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2019 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою С.Л., серія та номер: 9899 та скасувати державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок, номер запису про право власності: 34543147.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,10 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 09 грудня 2019 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою СЛ., серія та номер: 9900 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, номер запису про право власності: 34543192.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) кошти на відшкодування судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2023 року.

Суддя