Провадження № 2/638/1402/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харковав складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» ( ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ») третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» ( ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ») третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням № 2 єдиного учасника ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ» ОСОБА_2 від 05 березня 2020 року позивачку призначено на посаду директора цього підприємства з 06 березня 2020 року. починаючи з березня 2020 року учасник ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ» ОСОБА_2 посилаючись на запровадження загальнодержавного карантину та відсутність коштів перестав виплачувати заробітну плату працівникам. Після встановлення КМУ певних послаблень карантину заклад почав функціонувати кілька годин на добу. У подальшому ОСОБА_2 став вимагати, щоб заклад працював цілодобово. Такі умови роботи позивач вважала неприйнятними, і повідомила про це ОСОБА_2 , проте він відмовився звільняти позивачку та запропонував забрати трудову книжку без проведення необхідних процедур, а саме записів у трудовій книжці та виплат заробітної плати. 17 липня 2020 року позивачка повідомила відповідача про прохання звільнення її за ст. 38 КЗпП України та просила провести відповідні виплати, а також видати примірники наказу та трудову книжку. Звернення позивачки було проігноровано, конверт повернувся, як не отриманий. Позивачка просить визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» з 18 липня 2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України, виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , як керівника Товариством з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» .

У судове засідання сторони не з`явились.

Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки.

Ухвалою від 06 січня 2022 року провадження у справі відкрите у спрощеному провадженні.

Відповідно до розпорядження № 02-06/71 від 25 жовтня 2022 року вказана цивільна справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

Відповідно до ухвали від 28 жовтня 2022 року справа прийнята до провадження судді Штих Т.В.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням № 2 єдиного учасника ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ» ОСОБА_2 від 05 березня 2020 року позивачку призначено на посаду директора цього підприємства з 06 березня 2020 року.

Відповідно до Виписки з керівником ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ» є ОСОБА_3 .

Відповідно до даних з трудової книжки ОСОБА_3 , відповідно до наказу № 1/03 від 06.03.2020 року вона 06.03.2020 прийнята на роботу на посаду директора ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ».

17 липня 2020 року позивачка повідомила відповідача про прохання звільнення її за ст. 38 КЗпП України та просила провести відповідні виплати, а також видати примірники наказу та трудову книжку, надіславши відповідний лист ( а.с 13). Звернення позивачки було проігноровано, конверт повернувся, як не отриманий ( а.с. 17).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що у зв`язку з неявкою учасників та відсутснсітю контакту з ним, вона позбавлена можливості реалізувати передбачене частиною 1 статті 38 КЗпП Україниправо розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Як наслідок, перебування на посаді директора ТОВ «ДЖІ ЕНД ЕМ » позбавляє позивачку можливості вільно обрати працю, вид діяльності, працевлаштуватися на певні посади.

Відповідно достатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 1 частини 19ЦПК Українипередбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістомстатті 22 КЗпП Українибудь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частино 1статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо позивачки як про керівника товариства з обмеженою відповідальністю "Малюк" відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

У пункті 4 частини 1статті 36 КЗпП Українивизначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004,від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначенестаттею 43 Конституції Україниправо на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивачки на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованихКонституцією України.

Передбачений частиною 1 статті 38 КЗпП Українипорядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, є неможливим, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 10 ЦПК України.

Встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачкою заяви про звільнення за власним бажанням, направлення цієї заяви товариству, свідчать про те, що позивачка дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства.

Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.

Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18) та від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18 (провадження № 61-49113св18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006. року).

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду судовий збір не сплачувався, а тому судовий збір необхідно стягнути х відповідача.

Керуючись ст.38 КЗпП Украни, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 77, 76, 81, 133, 137, 141, 174, 178, 187, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» ( ТОВ « ДЖІ ЕНД ЕМ») третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» з 18 липня 2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України.

Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , як керівника Товариством з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ДЖІ ЕНД ЕМ» на користь держави суму судового збору у розмірі 840,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 09 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.