Справа № 367/3174/23
Провадження №2/367/4018/2023
11 жовтня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Горбачової Ю.В.,
за участі: секретаря Музики Є.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Котар С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Котар Світлана Володимирівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав -
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Котар Світлана Володимирівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначає, що 28.08.2004 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 664. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2023 року по цивільній справі № 367/182/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, даний шлюб було розірвано. Від шлюбу є неповнолітні діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З січня 2022 року відповідач покинула сім`ю та стала мешкати окремо, діти постійно проживають разом з батьком, знаходяться повністю на його утриманні. Позивач піклується про дітей, займається їх вихованням, навчанням, фізичним та моральним розвитком, створює належні умови для розвитку їх природних здібностей.
Позивач є фізичною особою підприємцем, має постійний дохід, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Жодних перешкод для спілкування з дітьми відповідачу не створює. Після початку збройної агресії ОСОБА_1 разом з дітьми виїжджав до Рівненської області в м. Острог, після деокупації м. Ірпінь повернувся з дітьми до м. Ірпінь. Мати дітей за весь цей час жодного разу не поцікавилася життям дітей, вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своїх дітей проявляє байдужість та безвідповідальність, участі у вихованні дітей не бере, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Позивач намагався роз`яснити відповідачу, що її байдужість до дітей негативно впливає на їх розвиток, але остання висновків не зробила.
У зв`язку із зазначеним, просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
15 травня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, у відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 .
У судовому засіданні позивач пояснив, що він з сім`єю виїхав з Донецька у 2015 році, вони переїхали до міста Буча. З 2019 року переїхали до міста Ірпінь всією родиною і проживали там разом до січня 2022 року. 08.01.2022 року дружина ОСОБА_2 поїхала до м. Донецьк та більше не поверталася. Після початку повномасштабної війни на території України у лютому 2022 року ОСОБА_1 разом з дітьми виїхав у Рівненську область та після деокупації міста Ірпінь повернулися. Дружина позивача, ОСОБА_2 , з Донецька так і не повернулася, повідомивши йому, що в неї з`явився інший чоловік. З травня 2023 року позивач та відповідач офіційно розлучені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2023 року, справа № 367/182/23.
Також в судовому засіданні були допитані неповнолітні діти.
ОСОБА_4 , повідомила суду, що на її думку мати не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки залишила їх з батьком і не бажає повертатися.
ОСОБА_3 , зазначив що його мати не має бажання повертатися з Донецька, постійно по телефону обіцяє приїхати в гості, але каже, що в неї поки є справи через які вона зайнята. Матеріальну допомогу мати їм не надає, а навпаки сама інколи просить надіслати їй грошей.
Від представника Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, ОСОБА_5 , надійшла заява, в якій просить долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 від 25.07.2023 року, також розгляд справи просила проводити у відсутність представника Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, враховуючи висновок органу опіки та піклування.
Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та згодою позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження від 28.08.2004 року, 28.08.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 664.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2023 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, даний шлюб було розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення.

Від шлюбу є неповнолітні діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 січня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 17; донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07 травня 2013 року, актовий запис № 352.

Донька ОСОБА_4 навчається в Ірпінському ліцеї № 2 з 2020 року характеризується позитивно, згідно копії характеристики наданої виховним закладом, вихованням дитини займається батько, який підтримує постійний зв`язок зі школою.

Син ОСОБА_3 є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Ірпінський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України», характеризується позитивно, згідно копії характеристики навчального закладу вихованням сина займається батько.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією наданої інформації з ДПСУ ГУ ДПС у Київській області, має постійний дохід. У лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, що підтверджується довідками від КНП «Ірпінська міська центральна лікарня».

Відповідно до нотаріально завіреної заяви свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 залишила дітей в м. Ірпінь, на чоловіка та поїхала в м. Донецьк, з того часу, а саме з січня 2022 року вона тільки декілька разів відповідала на телефонні дзвінки дітей, ніяким чином не цікавиться життям дітей, їх здоров`ям, не відвідує їх, не вітає на свята, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідно до нотаріально завіреної заяви свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, всю хатню роботу виконував ОСОБА_1 (прання, готування їжі). З того часу як ОСОБА_2 поїхала в січні 2022 року в м. Донецьк, вона декілька разів відповідала на телефонні дзвінки доньки, ніяким чином не цікавиться життям дітей, їх здоров`ям, не відвідує їх.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.

Оцінюючи надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей, не проявляє інтересу до дітей та їх подальшої долі, що свідчить про її нехтування покладеними на неї обов`язками по вихованню та утриманню своїх неповнолітніх дітей.

З аналізу наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 12, 19, 150, 155, 164, 166 СК України, ст. 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Котар Світлана Володимирівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Ю.В. Горбачова