_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/563/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

за участю секретаря судового засідання Тіщенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину квартири, суд-

ВСТАНОВИВ:

14.09.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , яким просить встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_3 ; визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати право власності за ОСОБА_1 на частину квартири, придбаної під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що з березня 2005 року він проживав з ОСОБА_3 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу в її квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . За час спільного проживання з ОСОБА_3 , а саме 30.12.2014 року вони придбали у спільну власність однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Впродовж усього періоду проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вони вели спільне господарство та побут, мали спільний сімейний бюджет та витрати, спільні сімейні заощадження, за які і придбали вищевказану квартиру. Разом займалися благоустрієм квартири, яку купили: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, разом подорожували та святкували свята. Останні роки дружина дуже хворіла, перенесла два переломи шийки стегна, операції, реабілітацію, інсульт, однак позивач увесь цей час був поруч з нею, піклувався про неї, доглядав її та допомогав по господарству. Відповідачка є дочкою ОСОБА_3 , з якою вони майже не спілкувалися, вона проживала окремо і дуже рідко навідувала матір, після смерті матері, забрала всі правовстановлюючі документи та на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач зазначає, що частково надавав грошові кошти на придбання спірної квартири, проте для того, щоб визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, йому необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому він змушений звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2022 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по вищевказаній цивільній справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

02.03.2023 року представником відповідача адвокатом Пошали К.С. було надано відзив на позов, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити, посилаючись на те, що позивач та ОСОБА_3 дійсно були знайомі, разом подорожували, та деякий час мешкали разом, однак ніколи не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, та не придбавали спірне нерухоме майно за спільні кошти.

Представник відповідача звертає увагу на те, що позивач не вказує, що зазначена квартира була придбана за рахунок спільних грошових коштів, оскільки йому відомо, що вказана кв. АДРЕСА_3 була придбана за грошові кошти ОСОБА_2 , яка після продажу 16.09.2014 року своєї двокімнатної квартири, надала кошти своєї матері та вищевказана однокімнатна квартира була придбана 30.12.2014 року на ім`я її матері ОСОБА_3 , оскільки відповідач є єдиною донькою та припускала, що може виїхати на тривалий час за кордон, тому вирішила оформити квартиру на матір./а.с.76/

13.03.2023 року представником позивача було надано відповідь на відзив до позовної заяви, з якої вбачається, що позивач з березня 2005 року проживав разом з ОСОБА_3 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, позивач є військовим пенсіонером, отримував гідну пенсію та мав майно у власності, був забезпеченою людиною. Представник позивача зазачає, що у відповідачки з ОСОБА_3 була завчасна домовленість, що значну частину коштів на квартиру надає ОСОБА_3 з умовою, що квартира буде зареєстрована на її ім`я. На час, коли купувалася спірна квартира, у відповідача вже не було повної грошової суми, тому залишок грошових коштів надав ОСОБА_3 позивач в розмірі 2600,00 доларів США, а згодом 5000,00 доларів США, при цьому позивачем було продано власне місце на автостоянці. Також, представник позивача зазначає, що факт сумісного проживання можуть підтвердити свідки/а.с.96/.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Одеси від 30 березня 2023 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. було надіслано копію спадкової справи № 3/2022 до майна ОСОБА_3 , померлї ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.125/

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Головко М.С. у судове засідання з`явились, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Миколюк А.П. до судового засідання з`явились, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи та копію спадкової справи № 3/2022, заслухавши учасників процесу та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 04.11.2021 року, актовий запис № 14818/а.с.127/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на майно, яка складається з квартири АДРЕСА_3 ; з квартири АДРЕСА_4 ; автомобіля марки Chevrolet, 2008 року випуску та грошових вкладов./а.с.170-176/.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із спадкової справи вбачається, що 18.02.2022 року з заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця, відповідач по справі - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, інших спадкоємців не має, крім того заповіти або спадкові договори відсутні.

05.09.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. на ім`я ОСОБА_2 було видано три свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом № 1247 від 05.09.2022 року на спірну квартиру АДРЕСА_3 ./а.с.170/

Відповідно до ст.1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1258,1259 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертався, не отримував відмову нотаріуса щодо прийняття ним спадщини, будучи обізнаним про отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину, вимог щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом № 1247 від 05.09.2022 року на квартиру АДРЕСА_3 не заявляв.

Із матеріалів справи вбачається, що по квартирі АДРЕСА_5 було зареєстровано одну особу ОСОБА_3 , по спірній квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані особи відсутні. /а.с.128/.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить йому на праві власності, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, а також в інтересах держави та суспільства.

Відповідно до ст.57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У відповідності до ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. (Постанова Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі 552/5693/18).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. (Постанова Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі № 490/6060/15-ц).

У виниклих правовідносинах обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Оцінюючи досліджені у справі докази, зокрема пояснення сторін, письмові докази, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд вважає встановленим той факт, що з березня 2005 року по 02 листопада 2021 року, тобто до дня смерті ОСОБА_3 сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, дбали один про одного, несли спільні витрати по утриманню майна, вважали один одного членом подружжя та мали взаємні права та обов`язки, що і є ознаками сім`ї. Крім того, позивач вказує, що приймав участь у похованні, надавши відповідачу 20000 грн., після смерті ОСОБА_3 через сорок днів він самостійно покинув квартиру, в якої вони проживали з ОСОБА_3 , щодо вказаних обставин відповідач не заперечувала.

Також, із пояснень позивача вбачається, що за час спільного проживання з ОСОБА_3 , 30.12.2014 року вони придбали у спільну власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, позивачем зазначено, що у відповідачки та ОСОБА_3 була домовленість щодо придбання квартири, однак не вистачало певної суми грошей, тому позивач надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2600 доларів США, а згодом 5000 доларів США, тобто його внесок на придбання квартири складає 7600 доларів США, проте відповідні докази /розписки, договора тощо/, які підтверджують вказані обставини, позивачем не надано суду. Тобто, в матеріалах справи відсутні жодні допустимі докази на підтвердження вищезазначених пояснень позивача щодо факту надання грошових коштів та їх розміру.

Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зауважує про те, що позивач не надав належних, допустимих і безперечних доказів, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_3 , набуте ними за час спільного проживання та на яке він має право власності на частину майна.

Крім того, представник відповідача вказує на той факт, що навіть, якщо припускати, що грошові кошти було надано, однак вони не мали характер спільного сумісного майна, оскільки із пояснень позивача вбачається, що він у майбутньому чекав на їх повернення, зазначаючи, що надає їх у тимчасове користування.

Також, відповідач зазначила, що ОСОБА_1 не приймав участі у виборі квартири, в зборі та оформленні документів, надання будь-яких грошових коштів, оскільки він не має відношення до придбання спірної квартири, оскільки квартира була придбана за гроші, отримані нею від продажу двокімнатної квартири, яка належала ОСОБА_2 на праві власності та залишок коштів у розмірі 2500 дол.США надала мати.

Судом було досліджено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 16.09.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 продала двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 та за домовленістю сторін продаж здійснено за 288 268 грн./а.с.83/.

Судом було досліджено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 30.12.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за домовленістю сторін вартість придбання квартири склала 326 966 грн./а.с.85/

Вирішуючи питання щодо правового режиму спірного майна, необхідно встановити факти створення /придбання/ сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, з`ясувати час придбання, джерело набуття /кошти, за які таке майно було набуте/, а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

З матеріалів справи не вбачається та не підтверджено жодними доказами, що однокімнатна квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 внаслідок їх спільної праці або за спільні кошти та яка частка кожної сторони.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без встановлення статусу майна, як об`єкту спільної сумісної власності, або придбаного за спільні сумісні гроши, не є підставою для визнання права власності на частку майна за кожною зі сторін.

Суд вважає, що оскільки не встановлено наявності спільного сумісного майна, то встановлення факту проживання однією сім`єю, є зайвим та не створить для позивача будь-яких правових наслідків, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 57, 62, 74 СК України, ст.ст. 328, 368, 1216, 1218, 1261, 1264, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 грудня 2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.