КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/7919/23 Головуючий у І інстанції - Гусак О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, -

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги посилається на те, що Дарницьким районним судом міста Києва у справі №753/23446/21 видано виконавчий лист №753/23446/21 від 01 лютого 2023 року.

05 квітня 2023 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 було надано платіжні документи щодо сплати аліментів, а саме ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 у період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року загалом сплачено 14010 грн на утримання сина ОСОБА_3 .

У квітні державним виконавцем були враховані зазначені платежі.

У травні 2023 року представник стягувача звернувся до державного виконавця зі скаргою у якій зазначив, що вказані кошти не є аліментами та були перераховані в якості усної домовленості в рахунок погашення боргових зобов`язань та було здійснено розрахунок від 11 травня 2023 року згідно якого не було враховано 14010 грн.

Зазначає, що у нього зі стягувачом не було жодних усних домовленостей, крім платіжних доручень ним 04 квітня 2023 року державному виконавцю було надано також докази направлення заяви від 30 листопада 2022 року про зарахування зазначених платежів в рахунок заборгованості з доказами направлення такої заяви.

Звернув увагу суду на те, що спосіб переказу коштів подібним платіжним дорученням не передбачає механізму зазначення відправником призначення платежу, а таке призначення формується автоматично системою.

Просив суд, визнати дії по неврахуванню державним виконавцем Прилуцькою В.А. Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14010 грн. сплачених ОСОБА_1 у період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року як аліменти на утримання його рідного сина ОСОБА_3 ;

зобов`язати державного виконавця Прилуцьку В.А. Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) врахувати 14010 грн сплачених ОСОБА_1 у період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року як аліменти на утримання його рідного сина ОСОБА_3 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що 05 квітня 2023 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 були надані платіжні документи, щодо сплати аліментів на картку ОСОБА_2 , у період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року.

Були здійснені наступні платежі:

1.2021-11-22, платіжне доручення №ECM_P24AС5204 на суму 1510 грн;

2.2022-03-02, платіжне доручення №ЕСМ_Р24АС7774 на суму 5000 грн;

3.2022-05-06, платіжне доручення №ЕСМ_Р24АС2721 на суму 1500 грн;

4.2022-07-11, платіжне доручення №ECM_P24A39098905D529207 на суму 1500 грн;

5.2022-08-09, платіжне доручення №ЕСМ_Р24А138075385D01536 на суму 1500 грн;

6.2022-09-14, платіжне доручення №ECM_Р24А265028203D07410 на суму 1500 грн;

7.2022-10-28, платіжне доручення №ЕСМ_Р24А425561069D23591 на суму 1500 грн;

Загалом на суму 14010 грн сплачено в рахунок аліментів на утримання його рідного сина ОСОБА_3 .

У квітні державним виконавцем Прилуцькою В.Л. були враховані зазначені платежі, про що свідчить розрахунок зроблений у квітні 2023 року.

У травні 2023 року представник стягувача звернувся з скаргою у якій зазначив, що зазначені кошти не є аліментами та були перераховані в якості усної домовленості в рахунок погашення боргових зобов`язань.

На підставі зазначеної скарги державним виконавцем Прилуцькою В.А. було зроблено розрахунок від 11 травня 2023 року згідно якого не було враховано 14010 грн.

Вважає, що подібні дії державного виконавця є протиправними та такими, що створюють умови для подвійного стягнення.

Зазначає, що крім платіжних доручень ним 04 квітня 2023 року державному виконавцю були надані також докази направлення заяви від 30 листопада 2022 року про зарахування зазначених платежів в рахунок заборгованості з доказами направлення такої заяви.

Відтак, вказує, що твердження стягувача про наявність усної домовленості про направлення цих коштів повністю спростовується його заявою від 30 листопада 2022 року.

Жодної усної домовленості між ним та стягувачем про направлення таких коштів на інші цілі, окрім як на аліменти для утримання його сина не існувало.

У період часу направлення зазначених вище платежів по день подачі апеляційної скарги жодного боргу перед ОСОБА_2 , не пов`язаного з аліментами не існувало.

Звертає увагу, що спосіб переказу коштів подібними платіжними дорученнями не передбачає механізму відправником призначення платежу, а таке призначення формується автоматично.

Просив суд, скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

На вказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_2 , обґрунтований тим, що вона не погоджується з наведеними у апеляційній скарзі доводами боржника, оскільки вони є надуманими і свідчать про намір останнього уникнути сплати аліментів на утримання дитини.

На підтвердження сплати аліментів боржником надані банківські квитанції за період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року про перерахунок грошових коштів на поточний рахунок стягувача і які боржник розцінює як сплату аліментів на утримання дитини у даному виконавчому провадженні.

Втім, перераховані боржником кошти на поточний рахунок стягувача не були аліментами на утримання дитини, оскільки вказані кошти боржник перераховував стягувачу в рахунок погашення своїх боргових зобов`язань перед останньою і про які між ними існувала усна домовленість.

Зокрема, у наданих боржником платіжних документах призначенням платежу вказано не аліменти, а «переказ власних коштів для поповнення карткового рахунку», тобто сам боржник не ідентифікує вказані кошти як аліменти.

Зазначила, що боржником не доведено, що вказані кошти, які було перераховано на користь стягувача є саме аліментами, а стягувач заперечує призначення вказаних коштів як аліментів.

Вказує, що заява від 30 листопада 2022 року з додатками, на яку посилається боржник не отримувалась нею, що підтверджується листом з АТ «Укрпошта» від 11 травня 2023 року.

Просила суд, відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На вказану апеляційну скаргу надійшов відзив Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), обґрунтований тим, що 11 травня 2023 року здійснено повторно розрахунок заборгованості відповідно до якого, борг зі сплати аліментів становить 21510 грн.

При здійсненні розрахунку державний виконавець взяв до уваги відсутність у призначенні платежу цільового призначення коштів, а саме аліментних платежів.

Вказує, що станом на 11 вересня 2023 року борг зі сплати аліментів становить 4274,83 грн., отже, це свідчить про те, що боржник погашає борг та погоджується з його наявністю.

Просило суд, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, у відзиві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання Державний виконавець Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцька В.А. не з`явилася, у відзиві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка особи, належним чином повідомленої про день та час розгляду справ, яка приймає участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що був позбавлений можливості встановити, що перераховані кошти ОСОБА_1 є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей, а тому суд прийшов до переконання про те, що у діях державного виконавця Прилуцької В.А. відсутні порушення та бездіяльність щодо неврахування при здійсненні розрахунку заборгованості та формуванні відповідної довідки квитанцій поданих боржником за період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року на загальну суму 14010 грн.

Однак, з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що Дарницьким районним судом міста Києва у справі №753/23446/21 постановлено рішення від 26 вересня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 17 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист №753/23446/21 від 01 лютого 2023 року.

Державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання рішення суду від 26 вересня 2022 року.

Відповідно до заяви, ОСОБА_1 від 30 листопада 2022 року та 05 квітня 2023 року ним було здійснено платежі на картку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 на загальну суму 14010 грн.

Просив державного виконавця зарахувати вказані кошти в рахунок аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_4 від 14 квітня 2023 року заборгованість становить 0 грн.

03 травня 2023 року представник стягувача звернувся до державного виконавця зі скаргою у якій зазначив, що вказані кошти не є аліментами та були перераховані в якості усної домовленості в рахунок погашення боргових зобов`язань.

11 травня 2023 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах починаючи з 17 листопада 2021 року по 01 травня 2023 року та вона становить 21510 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що боржник за період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року здійснив наступні платежі на карту № НОМЕР_1 ОСОБА_2 :

- 22 листопада 2021 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24АС5204 у розмірі 1500 грн.;

- 2 березня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24АС7774 у розмірі 1500 грн.;

6 травня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24АС2721 у розмірі 1500 грн.;

11 липня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24А39098905D529207 у розмірі 1500 грн.;

9 серпня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24А138075385D01536 у розмірі 1500 грн.;

14 вересня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24А265028203D07410 у розмірі 1500 грн.;

28 жовтня 2022 року, платіжне доручення № ЕСМ_Р24А425561069D23591 у розмірі 1500 грн.

Зазначені платіжні доручення в графі призначення платежу містять зазначення «Переказ власних коштів для поповнення картки № НОМЕР_2 ».

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусовоговиконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02 квітня 2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За положеннями ч. ч. 4, 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому законом.

З розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_1 не погоджується, оскільки державним виконавцем не враховано сплачені скаржником кошти, відповідно до наданих квитанцій за період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року.

З огляду на викладене, а також те, що ні ОСОБА_2 , ні державною виконавчою службою не надано належних доказів на спростування доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що довідка розрахунок заборгованості по аліментам складена державним виконавцем без врахування платіжних квитанцій, які були сплачені боржником як кошти в рахунок аліментів, а тому підлягає перерахунку.

Доводи стягувача про те, що перераховані ОСОБА_1 кошти стосувалися усної домовленості між нею та ОСОБА_1 про направлення таких коштів на інші цілі, окрім як на аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки належних доказів на підтвердження вказаного, зокрема наявність інших боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 чи рішення суду про стягнення коштів із боржника на користь стягувача, матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції, щодо відсутності на квитанціях призначення платежу «сплата аліментів» колегією суддів також відхиляється, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснювався перерахунок коштів на користь ОСОБА_2 за іншим призначенням ніж сплата аліментів.

Крім того, колегією суддів приймаються доводи апеляційної скарги, щодо направлення ОСОБА_1 на адресу стягувача заяву від 30 листопада 2022 року з доказами її направлення про зарахування коштів в рахунок аліментів на утримання ОСОБА_3 з копіями платіжних доручень, а відтак це також спростовує твердження стягувача про наявність усної домовленості про направлення таких коштів на інші цілі, окрім як на аліменти.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена судом в повному обсязі, то з Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 547,54 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення скарги.

Визнати дії по неврахуванню державним виконавцем Прилуцькою В.А. Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14010,00 (чотирнадцять тисяч десять) гривень сплачених ОСОБА_1 у період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року як аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 протиправними.

Зобов`язати державного виконавця Прилуцьку В.А. Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 врахувати 14010,00 (чотирнадцять тисяч десять) гривень сплачених ОСОБА_1 період з 22 листопада 2021 року по 28 жовтня 2022 року як аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .

Стягнути з Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який знаходиться за адресою: 03036, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 76А, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 547 грн. 54 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба