Дата документу 06.12.2023 Справа № 334/2203/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2203/23 Головуючий у 1 інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження № 22-ц/807/2173/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Гуртовенка Петра Анатолійовича, який діє в інтересах

ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 08.04.1969, посвідченого нотаріусом другої Запорізької державної нотаріальної контори, та заповіту від 29.12.1977, посвідченого нотаріусом другої Запорізької державної нотаріальної контори, належав будинок АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 позивачі звернулись у визначений законом строк з заявами про прийняття спадщини до другої Запорізької державної нотаріальної контори. Після спливу шести місяців позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що кожен з них отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.05.2021. Підставою для відмови було те, що під час формування спадкової справи нотаріусом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті спадкодавця в особі її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не була зареєстрована за місцем спадкового майна за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі ОСОБА_3 не стала оформлювати спадкування за заповітом, що, на думку нотаріуса, стало причиною неприйняття нею спадщини. Тому при відсутності законних прав на спадкове майно у спадкодавця ОСОБА_3 відсутні права на спадкування цього майна і у її спадкоємців.

Проте позивачі наголошують на тому, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, здійснювала догляд та утримання житлового будинку, та такий спосіб прийняття спадщини був передбачений чинним на той час законодавством. Також вказують, що їх матір весь час проживала в цьому будинку, сплачувала за надані комунальні послуги, податок за земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Посилаючись на вказані обставини та те, що позивачі, які в порядку спадкування набули право власності на майно, належне їх матері, яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, не можуть зареєструвати та в повній мірі реалізувати своє право як власники майна, позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку літ А-1, загальною площею 56,3 кв. м, на 1/2 частину всіх господарських споруд, сарай літ В-1, огорожа, розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1 , яка належала її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку літ А-1, загальною площею 56,3 кв. м, на 1/2 частину всіх господарських споруд, сарай літ В-1, огорожа, розташовані за адресою: будинок АДРЕСА_1 , яка належала його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 року позов залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами визначено відповідачем територіальну громаду в особі Запорізької міської ради, яка не є належним відповідачем у спорах щодо спадкування, у яких наявні декілька спадкоємців.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Калініна-Заєць Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвокат Гуртовенко П.А., який діє в інтересах

ОСОБА_5 , подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтва саме через те, що ним визнано, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину після ОСОБА_4 , але наразі саме ці обставини підлягають встановленню в цій справі, а отже у такому випадку ними визначено належного відповідача територіальну громаду в особі Запорізької міської ради. Вважають, що, маючи спільну позицію, визнаючи право один одного на спадкування після смерті матері ОСОБА_3 у рівних частках, позивачі як спадкоємці не зобов`язані породжувати спір один з одним, а можуть виступати як співпозивачі у спорі з органом місцевого самоврядування щодо їх права на спадкування будинку, спадкові права на який не оформлені з 1978 року їх матір`ю ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем, яким отримано копію апеляційної скарги через електронний кабінет 16.11.2023р., не подано.

В судовому засіданні 06 грудня 2023р. адвокати позивачів підтримали апеляційну скаргу, зазначаючи, що надали достатньо доказів тому, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 відповідно до вимог чинного на той час законодавства про спадкування.

Запорізька міська рада в судове засідання 06.12.2023р. свого представника не направила, отримавши судову повістку через електронний кабінет 16.11.2023р., заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило, що дає право апеляційному суду відповідно до ч. 2 статті 372 ЦПК України розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвокатів як представників позивачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши наявну у справі доказову базу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 87).

Згідно з довідкою № 04-07/3/1721 від 04.02.2021р., виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в період з 28.08.1981 по 09.09.2020 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 19.05.2005 по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 17.01.1995 по теперішній час; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 25.03.2006 по теперішній час; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з 03.08.2010 по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 31.01.2004 по теперішній час (а.с. 95).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.02.1963, домоволодіння АДРЕСА_2 на праві власності належало ОСОБА_10 (а.с. 12).

Згідно договору дарування від 08.04.1969, посвідченого державним нотаріусом другої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар 11/25 часток будинку з відповідною частиною надвірних будов, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 13).

На підставі вказаного договору дарування право власності на 11/25 часток домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 14).

Згідно заповіту від 29.12.1977, посвідченого державним нотаріусом другої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідала своїй дочці ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 63329657 від 22.01.2021 року (щодо заповітів/спадкових договорів) у спадковому реєстрі відсутня інформація про реєстрацію заповітів/спадкових договорів від імені ОСОБА_3 (а.с. 88).

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 54).

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 55-58).

22.01.2021 ОСОБА_2 звернувся до другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 86).

22.01.2021 ОСОБА_1 звернулася до другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 86 - зворот).

Постановою від 18.05.2021р. державний нотаріус другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано доказів постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 зі спадкодавцями: ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (а.с. 106-зворот - 107).

Постановою від 18.05.2021 року державний нотаріус другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано доказів постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 зі спадкодавцями: ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (а.с. 107-зворот - 108).

Згідно з довідкою № 04-07/3/1722 від 04.02.2021р., виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в період з 26.03.1962 по 20.05.1999 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні (а.с. 94 - зворот).

Згідно з довідкою № 04-07/3/1720 від 04.02.2021р., виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: місто Запоріжжя, вул. Платова, буд. 5 був зареєстрований ОСОБА_10 , 1895 р.н., в період з 26.03.1962 по 28.12.1977 (помер ІНФОРМАЦІЯ_13 ). Разом з ним на день смерті була зареєстрована ОСОБА_4 , 1897 р.н. (а.с. 95 - зворот).

Звертаючись з цим спільним позовом як спадкоємці після смерті матері ОСОБА_13 , позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували, що вони не можуть оформити спадщину, оскільки державний нотаріус вважав, що спадщину не було прийнято їх матір`ю після смерті її матері ОСОБА_4 у 1978 році, а тому спадщина не відкривалась на домоволодіння в цілому.

Суд першої інстанції відмовив у позові лише з підстав неналежного складу учасників, а саме, визначення позивачами неналежного відповідача в особі територіальної громади в особі Запорізької міської ради, в той час як у разі наявності кількох спадкоємців спір належить вирішувати саме між ними.

Колегія в даній справі не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Дійсно, така правова позиція має місце в судовій практиці, але у кожній конкретній справі щодо спадкових прав слід враховувати свої обставини, які можуть бути відмінними від справ, у яких така правова позиція прийнята.

Суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, послався на постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019р. в справі № 265/6868/16-ц, у якій касаційний суд виснував, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Між тим, в тій справі спадкоємець у позові про визнання права власності на гараж у гаражному кооперативі визначила відповідачем саме ГК «Спринтер», а територіальну громаду в особі органу місцевого самоврядування визначила третьою особою. Тож, Верховний Суд визнав неналежним відповідачем гаражний кооператив, а належним - саме місцеву раду.

Тобто справа не є релевантною із цією справою, що наразі переглядається апеля-ційним судом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоупов-новаженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У цій справі, що переглядається апеляційним судом, двоє спадкоємців ОСОБА_2 і ОСОБА_1 своєчасно прийняли спадщину після смерті їх матері ОСОБА_3 , визнають право одне одного на спадкування після неї в рівних частках, але спір виник з приводу спадкових прав самої спадкодавиці ОСОБА_3 , яка, як зазначено нотаріусом у постанові про відмову кожному із позивачів у видачі свідоцтва про право на спадщину, не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому не набула права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування.

З цього слідує, що спору між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мається, а звернення до суду за захистом своїх спадкових справ на спадкове майно пов`я-

зано саме з обставинами, що виникли у 1978 році у відносинах спадкування їх матір`ю ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

Так, будинковолодіння за адресою АДРЕСА_3 належало ОСОБА_10 батьку ОСОБА_3 , який у 1969 році 11/25 часток подарував цій дочці. Решта 14/25 часток залишилась у власності ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 . Спадщину після нього прийняла його дружина ОСОБА_4 , оскільки була зареєстрована разом із спадкодавцем, яка залишила заповіт від 29.12.1977р. на користь дочки ОСОБА_14 . Між тим, як встановив нотаріус, ОСОБА_14 не була зареєстрована у цьому будинку на час смерті матері ОСОБА_4 та заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подала, а тому, як виснував нотаріус у постанові, належну ОСОБА_4 частку будинку вона не прийняла.

Позивачі ж, спільно відстоюючи свої права на спадкування всього будинко-володіння, доводили перед судом той факт, що 14/25 його часток, належні ОСОБА_4 , їх матір прийняла в інший спосіб, а саме, фактичним проживання в будинку та вступивши в управління спадковим майном. Тобто позов спрямований на доведення того, що 14/25 часток є успадкованим їх матір`ю майном, а не створює у територіальної громади права на набуття його у порядку вимог статті 555 ЦК УРСР чи в подальшому як відумерлої спадщини за ЦК України (2004р.).

Зважаючи на зазначене, колегія вважає, що в даному випадку позивачі правильно визначили відповідача з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню в цьому спорі та на яких позивачі базують свої вимоги, в особі Запорізької міської ради.

Суд правильно встановив обставини щодо належності будинковолодіння первісному спадкоємцю ОСОБА_10 , дарування ним 11/25 часток дочці ОСОБА_3 , спадкування дружиною ОСОБА_4 інших 14/25 часток, складання останньою заповіту на користь дочки ОСОБА_13 .

Також суд правильно встановив родинні відносини між померлими ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та позивачами як спадкоємцями першої черги після смерті останньої. Вбачається зі спадкової справи, що позивачі своєчасно подали заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка заповіту не складала. Інших спадкоємців першої черги за законом не встановлено.

Ці обставини ніким наразі не оспорюються.

Тож, в цій справі належить встановити обставити спадкування ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 , чого суд не з`ясував, оскільки встановивши фактаж, не вдавався до його аналізу через залучення у справу неналежного відповідача, що, як встановив апеляційний суд, є помилковим.

Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до відносин спадкування після її смерті слід застосовувати чинне на той час законодавство, а саме, ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме: 1) фактичне вступлення в управління або володіння спадковим майном; 2) подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини. Такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_13 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 та будь-яких заяв у нотаріальну контору за місце відкриття спадщини (про прийняття або про відмову від спадщини) не подавала.

Щодо фактичного прийняття спадщини відповідно до п. 1 ч. 1 статті 549 ЦК УРСР, на чому наголошують позивачі, то колегія за зібраними у справі доказами встановила наступне.

Позивачі надали копії відомостей із домової книги за адресою АДРЕСА_1 , які, на їх думку, підтверджують проживання ОСОБА_3 у цьому будинку на час смерті батьків, зокрема, матері ОСОБА_4 , після якої вона спадкує за заповітом.

Між тим, відомостей про ОСОБА_3 щодо її проживання в цьому будинку у 1977-1978рр. не мається, а є загальні відомості про інші періоди, які не створюють правових підстав щодо прав спадкування.

Також позивачами долучені платіжні документу про сплату комунальних послуг по будинку ОСОБА_3 за 2005-2009рр., які не створюють доказової бази, оскільки датовані періодом, який не стосується термінів спадкування, тому відкидаються апеляційним судом як неналежні ( а.с. 29-33).

До позовної заяви долучені копії різних документів на домоволодіння, а саме, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння за 1963р., договір дарування з реєстраційним написом про реєстрацію права за 1969р., заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 за 1977р., акт погодження меж змеленої ділянки 1978-1980р., зведений оціночний акт по будинковолодінню за 31.01.1968р., викопіювання із схеми плану будівельного кварталу за 1968р., журнал обмірів та площ по будинку за 1963р. із поетажним планом (12-16, 24-28).

Знаходження цих документів у оригіналах у ОСОБА_3 , на думку колегії, свідчить про фактичне прийняття нею спадщини у вигляді будинку, які після неї перейшли до спадкоємців позивачів у справі.

Також як належні докази колегія враховує платіжні повідомлення: № 170/2 від 30.11.1971р. та № 1295/2 від 13.12.1979р., виписані на ім`я ОСОБА_3 , щодо оплати останньою податку з будівель і земельної ренти за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 34-35).

Судом за клопотанням позивачів були заслухані свідки, пояснення яких, на думку апелянтів, підтверджують той факт, що ОСОБА_3 фактично проживала зі спадкодавцями своїми батьками на час їх смерті та в подальшому.

З технічного запису пояснень свідків колегія встановила.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що приходиться троюрідною сестрою позивачам та проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_4 . Будинок 7 був побудований у 1959 році, а будинок 5 пізніше. ОСОБА_3 весь час проживала в будинку АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) ОСОБА_13 проживала з ним та своїми дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_17 позивачами у справі.

ОСОБА_13 займалась похованням свого батька. Вона бувала у будинку та все бачила на власні очі.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_13 та двоюрідною сестрою позивачам. Сім`я ОСОБА_19 проживає в будинку АДРЕСА_1 десь з 1960-х років. ОСОБА_13 проживала в цьому будинку як на час смерті батька, так і на час смерті матері разом із своїми дітьми. Вона опікувалась батьками, а потім поховала їх. У будинку бувала, бачила окрему кімнату ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що сім`я ОСОБА_19 вселилась у будинок АДРЕСА_1 приблизно у 1960-1970х роках. З цього часу вони дружать з цією сім`єю. На день смерті ОСОБА_10 у будинку проживала ОСОБА_13 разом із дітьми. У будинку бувала та знає, що там є чотири окремі маленькі кімнати. Обізнана про договір дарування, який склав на ім.»я ОСОБА_3 батько, а також про заповіт, який склала на її ім`я матір.

Проаналізувавши докази у їх сукупності, а саме, пояснення свідків, які підтвердили, що на час смерті матері і батька ОСОБА_3 мешкала у будинку по АДРЕСА_1 ; знаходження у неї оригіналів документів, які стосуються будинку; оформлення на її ім`я квитанцій з оплати податку за будинок і земельної ренти у періоді як за життя, так і після смерті батьків, колегія вважає, що факт проживання ОСОБА_3 на момент смерті кожного з батьків та вступлення в управління спадковим майном, зокрема, будинком є доведеним.

За таких обставин, вважається, що ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 1 ч. 1 статті 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 .

Отже, враховуючи, що підтвердилось прийняття спадщини ОСОБА_3 у вигляді 14/25 частин будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_4 , тому вказна частина увійшла у спадкове майно й після її смерті. Відтак, на час смерті ОСОБА_3 їй належить 11/25 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, а 14/25 частин у порядку спадкування, а для позивачів спадщина відкрилась після її смерті на все будинковолодіння.

Оскільки позивачам, які прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , нотаріусом було відмовлено у оформленні свідоцтва про право на спадщину, то їх право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно - по частці домоволодіння за кожним.

Зважаючи на все вище наведене, апеляційна скарга позивачів, подана їх адвокатами, підлягає задоволенню відповідно до приписів пп. 4, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується із прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Гуртовенка Петра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 рокуу цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку літ А-1, загальною площею 56,3 кв. м, на 1/2 частину сараю літ. В-1, огорожі, які розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 її матері ОСОБА_3 , які належали останній на праві власності на підставі договору дарування від 08 квітня 1969 року та в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку літ А-1, загальною площею 56,3 кв. м, на частку сараю літ В-1, огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 його матері ОСОБА_3 , які належали останній на праві власності на підставі договору дарування від 08 квітня 1969 року та в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар