ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2023 року м. Чернівці

справа № 727/3529/21

провадження №22-ц/822/830/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., ,Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері, третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між сторонами, яке відбулось 19.09.2018 р., син залишився проживати з позивачем ОСОБА_1 , та місце його проживання було зареєстроване з позивачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

08.01.2019р. сторони уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення режиму відвідин дитини.

У п.4 якого зазначено, що сторони домовились, що місцем проживання дитини буде саме місце проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 договору визначено, що син буде проживати один тиждень з кожним з батьків по черзі, та в неділю той з батьків, з ким проживає дитина, передає сина іншому.

Пунктом 9 визначено, що батько має право вільно проживати та спілкуватись з дитиною за адресою місця проживання батька в АДРЕСА_2 .

В супереч викладеному, відповідач ОСОБА_2 свої обов`язки за договором не виконує.

Восени 2018р. ОСОБА_2 забрав сина та не дозволяв позивачу бачитись з сином. Але в подальшому повернув сина позивачу.

24.08.2020р. він знову забрав сина і до моменту звернення до суду позивача з даним позовом (до 20.04.2021) - сина позивачу, в супереч п.9 Договору - не повернув.

Місце проживання дитини позивачу не відоме.

Крім того, як зазначає позивач, відповідач порушує режим навчання, оскільки син пропускає уроки та постійно запізнюється. На момент звернення до суду рівень навчання сина значно погіршився.

Позивач 25.03.2021р. та 30.03.2021р. направляла відповідачу ОСОБА_2 листи з проханням передати дитину. Але відповідач на вказані листи не відреагував.

Позивач вказує, що вона має постійне місце проживання та роботи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно.

Відповідач ОСОБА_2 постійного місця роботи та місця проживання не має, тому не може забезпечити дитині належних умов проживання.

Крім того, відповідач самовільно змінив місце проживання дитини та не проживає за адресою, визначеною в договорі.

Просила визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 , негайно відібрати у відповідача ОСОБА_2 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути його позивачу ОСОБА_1 за адресою постійного місця проживання позивача, допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини, та повернення його позивачу.

11.10.2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони являються батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина деякий час проживала з мамою ОСОБА_1 , яка періодично дитину батьку ОСОБА_2 не давала.

08.09.2019р. між сторонами було укладеного договір з приводу участі батьків у вихованні дитини та щодо визначення місця проживання дитини.

Станом на 01.09.2021р. син проживав разом з батьком по АДРЕСА_3 . Позивач періодично забирала його на вихідні дні та періодично приходила відвідувати його.

Син виявив бажання проживати з батьком, та все рідше просив маму про зустріч, та все рідше проявляв бажання проводити час з мамою.

З 2019 р. по час звернення до суду із зустрічним позовом син проживає разом з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 стверджує, що син ставиться до мами позитивно, але виявляє бажання та надає перевагу проживати разом з батьком.

Впродовж останніх декількох років дитина проживає разом з батьком в АДРЕСА_3 . У квартирі для дитини облаштована окрема кімната з меблями, іграшками, дитячими речами.

Впродовж всього періоду часу проживання сина з батьком ОСОБА_2 , саме батько забезпечує дитину всім необхідним: одягом, їжею, підручниками, товарами, необхідними для навчання, та впродовж двох років виключно батько відвозив сина на навчання та забирав з навчання, допомагав виконувати домашні завдання.

Батько забезпечує сину відвідування спортивної секції та гуртку «Молодість». Батько являється приватним підприємцем та має гнучкий графік роботи, працює вдома. За 4 місяці роботи отримав дохід в розмірі 123 000 грн. Батько позитивно характеризується за місцем проживання. До кримінальної відповідальності не притягувався. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_2 зазначав, що позиція ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з нею викликана тим, що вона хоче вийти заміж за іноземця ОСОБА_4 та виїхати разом з дитиною на постійне місце проживання за кордон. На думку ОСОБА_2 , наявність рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з мамою ОСОБА_1 дозволить їй вивезти дитину за межі України без згоди батька.

Просив визначити місце проживання дитини разом з батьком. Та стягнути з ОСОБА_1 понесені ОСОБА_2 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради - залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.08.2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відсутні підстав для розлучення дитини з матір`ю та визначення місця проживання з батьком.

Батько не виконав рішення органу опіки та піклування, яке є обов`язковим для виконання, зокрема перешкоджав їй як матері у спілкуванні з дитиною, уникав контактів з психологами для відновлення психоемоційного стану дитини, налаштовував дитину проти матері.

Вона як матір характеризуюся позитивно, займалася та займається вихованням малолітньої дитини, піклуються про нього, має усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, та зважаючи на вік дитини, вважає, що відсутні виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення сина з матір`ю.

Рішенням органу опіки та піклування вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина з матір`ю.

Визначення місця проживання дитини біля матері не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Вважає, що стороною відповідача суду не надано переконливих доказів того, що проживання дитини з матір`ю порушить інтереси самої дитини або негативно вплине на неї.

Крім того, враховуючи думку дитини, слід розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини).

Саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам, кожному конкретно взятому та у сукупності. Думка дитини щодо її бажання проживати з батьком у контексті цієї справи є непереконливою з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком, обмеження спілкування з матір`ю та конфлікт між батьками щодо визначення місця проживання сина.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2023 року - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 19.09.2018р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

З довідки про реєстрацію місцю проживання вбачається, що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 зареєстроване в АДРЕСА_1 .

З довідки про склад осіб від 17.02.2021р. №22д/1893 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , крім ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Аналогічна інформація зафіксована в Акті обстеження від 09.01.2019р.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08.01.2019р. було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення режиму відвідин дитини.

Рішенням від 23.11.2022р. Садгірського районного суду м.Чернівців по справі №726/2241/21 Договір між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08.01.2019р. щодо здійснення батьківських прав та визначення режиму відвідин дитини - розірвано.

З довідки про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 16.10.2019р. вбачається, що поліцейським Тодоріко А.М. було встановлено, що 11.10.2019р. до Садгірського ВП звернулась ОСОБА_1 з приводу зловживання батьком ОСОБА_2 своїх батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 .

За наслідками перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 виконує свої батьківські обов`язки. Також було встановлено, що дитина сама виявляє бажання проживати з батьком чи з матір`ю.

За наслідками перевірки не було встановлено в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення.

З листа Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 22.10.2019р., наданого ОСОБА_1 вбачається, що Служба повідомила ОСОБА_1 про те, що з приводу визначенні місця проживання дитини ОСОБА_1 може звернутись до суду. При цьому ОСОБА_1 повідомлено, що з батьком ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду про недопущення протиправної поведінки та попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Зі звернення №11 від 22.01.2021р. Приватного закладу гімназії «Соломон» вбачається, що адміністрація закладу звернулась до батьків з приводу того, що дитина ОСОБА_3 багато разів пропустив уроки та запізнювався на уроки, а також не відвідував онлайн заняття. У зв`язку з цим погіршився рівень навчання дитини.

ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 25.03.2021р. заяву про передачу дитину мамі ОСОБА_1 . Разом з тим вказана заяву, згідно трекінгу Укрпошти станом на 30.043.2021р. не була вручена під час доставки.

Аналогічно ОСОБА_1 надсилала заяви ОСОБА_2 30.03.2021р. Вказана заяву не була доставлена під час доставки.

Листом від 28.12.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради з повідомленням про те, що 10.12.2018р. батько ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_3 з дошкільного закладу АДРЕСА_4 та дитину не повернув. На вимоги ОСОБА_1 повернути дитину, батько відмовляється.

З характеристики від 19.12.2018р. з дошкільного закладу №14 ОСОБА_3 вбачається, що він характеризується позитивно. Мама відвідує батьківські збори та виявляє інтерес до консультацій та рекомендацій вихователів.

Коли дитина перебуває у батька, якого дуже любить та з радістю зустрічає, батько обмежує період перебування дитини в дитячій установі.

З довідки від 12.02.2019р. №08 ПП «Центр стоматології «Діана» вбачається, що ОСОБА_1 працює в цьому закладі та за період часу з 01.08.2018р. по 31.01.2019р. її зарплата становить 22 995 грн.

З Акту від 29.04.2021р. про фактичне місце проживання вбачається, що мешканці ОСББ «Рівненська 5-А» за адресою АДРЕСА_3 , склали цей акт про те, що ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 фактично проживають без реєстрації по АДРЕСА_5 .

З довідки від 28.07.2021р. ПП «Центру стоматології «Діана» вбачається, що ОСОБА_1 працює в центрі стоматології з 01.06.2016р. на посаді лікаря-стоматолога. За період часу січень-липень 2021р. її заробітна плата становить 49 117 грн. 58 коп.

З висновку психологічного дослідження від 09.08.2021р. Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької ОДА відносно ОСОБА_3 вбачається, що враховуючи думку дитини для збереження психоемоційного стану дитини, запобіганню психотравмуючих ситуацій, ОСОБА_9 слід дозволити проживати з батьком.

З квитанцій від 18.12.2018р., 13.02.2019р., 17.03.2019р., 06.04.2019р., вбачається, що ОСОБА_2 сплачував по 300 грн. за навчання сина ОСОБА_9 в ДУ №14.

З довідки №2 від 09.04.2019р. вбачається, що ОСОБА_3 починаючи з 2015р. відвідує заняття з плавання. На заняття його приводить та забирає батько ОСОБА_2 .

З заяви-повідомлення ОСОБА_1 від 30.10.2019р. щодо неправомірних дій батька, поданої Начальнику Садгірського ВП вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із заявою, що ОСОБА_2 27.09.2019р. забрав сина ОСОБА_3 зі школи та до дня зверення до Садгірського ВП - не повернув.

В письмових поясненнях від 15.10.2019р. ОСОБА_2 зазначає, що жодних обмежень що місця проживання сина він не допускає.

З довідки Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області від 16.03.2021р. за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.03.2021р. вбачається, що ОСОБА_1 повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 обмежує її доступ до малолітнього сина, не дає їй спілкуватись з дитиною. Під час опитування ОСОБА_2 було встановлено, що дійсно ОСОБА_2 проживає разом з сином. Разом з тим будь-яких перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 не чинить. Мама ОСОБА_1 постійно спілкується з сином. Проте останнім часом сам син відмовляється зустрічатись з мамою.

19.04.2021р. ОСОБА_1 звернулась із заявою до Чернівецького РУП, в якій повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 27.08.2020р. забрав дитину ОСОБА_3 та не повертає. Зв`язатись з ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 не може. Місце проживання та перебування дитини заявнику не відоме. Аналогічна інформація викладена в заяві ОСОБА_1 від 23.04.2021р.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 28.04.2021р. вбачається, що дитина проживає разом з батьком в АДРЕСА_3 . 27.08.2020р. він зателефонував колишній дружині ОСОБА_1 з приводу того, щоб забрати сина до себе. З того часу дитина проживає разом з батьком. Дружина ОСОБА_1 знає де знаходиться дитина. Дружина періодично приходить до сина, спілкується з ним, часом бере його на прогулянку до парку. Батько ОСОБА_2 не забороняє їй у спілкуванні.

З письмових пояснень малолітнього ОСОБА_3 від 28.04.2021р. вбачається, що дитина проживає з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_5 . Батько ОСОБА_2 сину не забороняє бачитись з мамою. Мама знає де проживає дитина та неодноразово приходила на дитячий майданчик, де зустрічалась з сином. Також ОСОБА_9 вказує, що він надає перевагу проживати з батьком, оскільки батько постійно вдома. А мама перебуває на роботі, тому дитині буде сумно. З мамою син спілкується по телефону. Останній раз спілкувалися 26.04.2021р. (тобто за 2 дні до дачі пояснень).

З довідки від 30.04.2021р. Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 19.04.2021р. та від 23.04.2021р. вбачається, що в них зафіксовані зазначені письмові пояснення. За результатами перевірки було встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 ознак кримінальних правопорушень.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 22.06.2021р. по справі №726/689/21 надано дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 без згоди та супроводу мами ОСОБА_1 за межі України з 14.08.2021р. по 30.08.2021р. Вказане рішення набуло законної сили на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2021р.

З висновку про результати психологічної діагностики ОСОБА_3 від 10.08.2021р., складеного психологом ІІ категорії ЧМЦСС ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_3 прихильно ставиться до обох батьків, проте найбільш психологічно значимим членом сім`ї дитина вважає батька. Ставлення до мами позитивне, він за нею сумує та прагне зустрічей, проте виявляє бажання житини разом з батьком.

З висновку психологічного дослідження від 09.08.2021р. ОСОБА_3 вбачається, що для збереження психоемоційного стану дитину, запобіганню психотравмуючих ситуацій, слід дозволити ОСОБА_9 проживати з батьком (враховуючи думку дитини).

З договору оренди від 21.11.2018р. вбачається, що ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_6 .

З довідки №92 від 2021р. вбачається, що ОСОБА_10 відвідує МСКЄ «Централ». З довідки від 30.04.2021р. №1/350 вбачається, що ОСОБА_10 відвідує заняття у гуртку «Молодість».

ОСОБА_2 зареєстрований приватним підприємцем, що підтверджено випискою з ЄДРПОУ.

З податкової декларації вбачається, що за 3 квартали 2021р. ОСОБА_2 отримав прибутки 123 000 грн.

ОСОБА_2 по місцю проживання характеризується позитивно, що підтверджується довідкою- характеристикою.

З довідки ВМС вбачається, що станом на 11.08.2021р. ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має.

Станом на 09.08.2021р. у ОСОБА_2 відсутні ознаки наркопатології, на д-обліку у психіатра не перебуває. Вказане підтверджується Сертифікатом та Медичною довідкою.

З Висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 30.12.2021р. №01/02-24/3444 «Про доцільність визначення місця проживання дитини» вбачається, що виконком Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, враховуючи рівні права батька та матері на проживання з дитиною, та її виховання, виконання батьківських обов`язків, вік дитини, прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я дитини та інші чинники, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення режиму відвідин дитини від 08.01.2019р.

З висновку експерта від 09.03.2022 №3475/21-26 вбачається, що ОСОБА_9 емоційно віддалений від мами ОСОБА_1 в їх почуттях присутня дистанція. Дитина емоційно позитивно сприймає батька ОСОБА_2 , виявляє бажання та твердо відстоює позицію щодо спільного проживання з батьком. Під час обстеження не виявлено примусових обмежень в зустрічах чи спілкуванні дитини з мамою. Витіснення мами з підсвідомості - не виявлено.

З висновку експерта від 28.12.2021 №3143/3649/3650/21-26 вбачається, що для ОСОБА_2 характерна висока емоційна близькість з сином. Під час експертизи виявлена прихильність дитини проживати з батьком ОСОБА_2 . Витіснення мами за результатами діагностики не виявлено. Окремо з мамою без тата ОСОБА_9 проживати не хоче.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 23.11.2022р. по справі №726/224/21 розірвано договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення режиму відвідин дитини, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08.01.2019р. Рішення набуло законної сили 23.12.2022.

З довідки від 18.04.2023р. Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2022р. по 29.03.2023р. перетинала кордон України 02.08.2022 р. виїхала з території України через Ужгород та станом на 29.03.2023 вона на територію України не повернулась.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом не встановлено тих обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю. Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що у Конвенції про права дитини реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім. Ця Конвенція ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її правові норми є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції врахував матеріально-побутові умови батьків, відносини, які існують між кожним з батьків та дитиною, приділення батьком більше уваги та свого часу дитині, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності саме до батька, хоча і не бажання втрачати зв`язок із матір`ю, потребуючи уваги, турботи та піклування з боку матері, а також права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в інтереси дитини.

Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, Верховний Суд своїй постанові від 06 червня 2019 року звернув увагу, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що син сторін ОСОБА_3 з серпня 2020 року, тобто впродовж 3 років,- проживає з батьком ОСОБА_2 , і бажає надалі проживати з батьком, при цьому мама не приймає активну участь у вихованні дитини, дуже рідко спілкується з сином по телефону, хоча має можливість спілкуватись. Така позиція суду обгрунтовується ще й тим, що батько не забороняє сину бачитись з мамою, яка відвідує дитину по місцю проживання з батьком. Вказане означає, що батько ОСОБА_2 виконує свій обов`язок щодо забезпечення матері ОСОБА_1 виконання нею своїх батьків прав та обов`язків.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Крім того, колегія суддів наголошує, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на її врахування щодо питань, які стосуються її життя. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їхніх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам і думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. У справі, що переглядається, судом першої інстанції у процесі розгляду справи здійснено опитування дитини щодо його думки стосовно проживання з одним із батьків. Син повідомив, що хоче проживати разом з батьком, який турбується про нього та створив належні умови для навчання і розвитку. З урахуванням зазначеного, з огляду на інтереси самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до батька, суд дійшов висновку про доцільність проживання дитини разом зі своїм батьком.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 змінила як місце роботи так і постійне місце проживання. Проживає та працює за межами країни. Отже, змінилися обставини, зокрема втрачено зв`язок з постійним її місцем проживання, за яким вона просила визначити місце проживання і дитини. Судом першої інстанції цього не враховано. Матір дитини, яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини з батьком, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку, однак не повно встановив всі обставини справи. Враховуючи зазначене, мотивувальну частину рішення слід змінити, з підстав, викладених в цій постанові.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни мотивувальної частини рішення, з підстав викладених в цієї постанові.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2023 року змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови. В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 11 грудня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак