Справа № 509/4163/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та виселення.

ВСТАНОВИВ:

05.10.2022 р. до Овідіопольського районного суду Одеської області з вказаною позовною заявою звернулася ОСОБА_1 у якої вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на АДРЕСА_1 за АДРЕСА_2 у якому постійно проживає вона та її син ОСОБА_5 , який є інвалідом ІІ групи з дитинства. За її згодою у будинку з 2019 р. почали проживати її онука ОСОБА_3 та чоловік онуки ОСОБА_4 яким вона для життя надала найкращу кімнату. Згодом відносини між нею та Черкасами зіпсувалися через агресивну поведінку ОСОБА_4 , що завдає неабиякої шкоди здоров`ю позивачці, яка є пенсіонеркою похилого віку, що хворіє на хронічні гіпертонічну та серцево-судинні хвороби. Зокрема він періодично її ображає, штовхає та створює нестерпні умови для життя, через що вона змушена звертатися до правоохоронних органів. За її заявами ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Користуючись водо, газо, електропостачанням та належною їй побутовою технікою відповідачі участі у відшкодуванні витрат на комунальні платежі не приймають, а тому весь тягар з їх оплати несе позивачка як власник будинку. У той же час відповідач ОСОБА_4 без її згоди зруйнував дерев`яний гараж, перешкоджає її доступ до електролічильнику. Крім того, подружжя ОСОБА_6 намагалися постановити її на облік у лікаря психіатра. Позивачка просила відповідачів добровільно звільнити займані ними приміщення але Черкаси не погодилися. Так як ситуація при якої позивачка була змушена оплачувати всі комунальні платежі, якими безкоштовно користуються Черкаси, то вона вирішила запропонувати їм укласти договір з найму жилого приміщення. З цією метою вона через нотаріуса подала їм пропозицію щодо укладення договору оренди жилого приміщення однак у відповідь отримала категоричну відмову, яка супроводжувалася нецензурною лайкою та образами. За таких обставин ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду та просити суд зобов`язати подружжя ОСОБА_6 звільнити займані ними приміщення, не чинити їй перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном та відшкодувати понесені нею судові витрати з оплати судового збору та правової допомоги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наданими їм процесуальними правами не скористалися і відзиву на позовну заяву суду не надали.

Відповідач ОСОБА_4 , який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи двічі у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Верховний Суд у Постанові від 29.04.2020 р. у справі №348/1116/16-ц роз`яснив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник просили суд позовну заяву задовольнити з мотивів, які викладені у позовної заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні у задоволенні позову заперечувала, однак жодних підстав для цього не навела. Одночасно вона підтвердила, що між ними та ОСОБА_1 з вини позивачки існують неприязні відносини, через що її чоловіка ОСОБА_7 притягали до адміністративної відповідальності. Крім того вона наголосила, що вони приймають участь у оплаті комунальних платежів.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в зв`язку з наступним.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №305711455 від 25.07.2022 р. позивачка ОСОБА_1 є власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з нею у вказаному будинку зареєстрований та проживає її син інвалід ІІ-ої групи ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у ньому з восени 2019 р. проживає її онука ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 .

Між ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, що не заперечується позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 .

Крім того неприязні стосунки між учасниками справи підтверджено заявами ОСОБА_1 до правоохоронних органів від 21.10.2021р., 10.02.2022р., 21.02.2022р.; відповідями правоохоронних органів, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.12.2021р. по справі №509/6596/21 про скоєння ОСОБА_4 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. за якою на нього був накладений штраф в розмірі 170 гривень та постановою суду від 01.07.2022р. по справі 509/2311/22 згідно якої ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні відносно позивачки дрібного хуліганства.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 є її матір`ю, ОСОБА_3 її рідною донькою, а ОСОБА_4 чоловіком її доньки, тобто її зятем. Через агресивну поведінку зятя відношення між її матір`ю та подружжям погіршили настільки, що мати неодноразово зверталася до правоохоронних органів в зв`язку з чим відповідач ОСОБА_4 був декілька разів притягнений до адміністративної відповідальності. Черкаси участі у комунальних розходах не приймали, а тому вона допомагала матері сплачувати всі витрати які повинна була нести мати на оплату комунальних послуг та утримання будинку. Мати намагалася вирішити питання з Черкасами мирним шляхом, однак крім лайки та образ вона від них нічого не чула. З метою владнати відношення на законних підставах мати через нотаріуса подала їм заяву про укладення договору оренди жилого приміщення але відповідачі в грубій та цинічній формі відмовилися від цієї пропозиції. Так як мати не повинна утримувати за свою мізерну пенсію здорових та працездатних осіб, то вона була змушена звернутися до суду з вимогою усунути перешкоди у користуванні належним їй майном.

З аналізу вищевикладеного, суд доходить до висновку, що відсутність доказів спільного бюджету, ведення спільного домашнього господарства, неприязні відношення між позивачкою та відповідачами, відсутність у них взаємних прав та обов`язків, однозначно свідчать, що між сторонами відсутні відношення, які притаманні членам сім`ї і які визначені статтею 3 СК України.

Отже, відповідачі не являються членами сім`ї ОСОБА_1 і за своїм статусом є фактичними користувачами чужого майна, які безкоштовно користуються належними позивачці жилими та нежилими приміщеннями.

Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), яка належить громадянину на праві приватної власності відповідно до договору найму жилого приміщення.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення (ст.64 ЖК).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

За приписами ч.4 ст. 156 та 162 ЖК України, у разі відсутності угоди між власником будинку та користувачами жилого приміщення щодо безоплатного користування житлом, між ними повинна бути укладена угода про оплатне користування жилими приміщеннями, тобто договір найму (оренди) жилого приміщення.

Таким чином ці норми права зобов`язують власника та користувачів житла укласти договір найму жилого приміщення, оскільки вказаний договір гарантує права і інтереси кожної сторони.

Зі звернення ОСОБА_1 до нотаріуса в порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» від 22.07.2022р., копії листа нотаріуса №218/01-16 від 22.07.2022р., та нотаріально посвідченого свідоцтва вбачається, що позивачка у встановленому законодавством порядку через нотаріуса направила відповідачам пропозицію щодо укладання договору оренди (найму) жилого приміщення і ця пропозиція була вручена нотаріусом подружжю Черкас 22.07.2022р.

Суд вважає, що дії ОСОБА_1 , які направлені на укладення договору найму жилого приміщення є обґрунтованими та такими, що відповідають як відношенням які склалися між учасниками справи так і вимогам діючого законодавства, а тому є законними.

Факт не бажання відповідачів укласти договір найму житла підтверджений свідченнями свідка ОСОБА_8 та не заперечувався відповідачкою ОСОБА_3 ..

З прослуханого аудиозапису розмови, яка відбулася 29.07.2022р. між позивачкою та відповідачами після отримання Черкасами від нотаріуса пропозиції ОСОБА_1 на укладання договору найму слідкує, що ОСОБА_4 в категоричний формі та цинічно, з використанням нецензурної лайки та образ відмовив власниці житла ОСОБА_1 в укладенні з нею договору найму жилого приміщення.

Таким чином суд погоджується з думкою позивачки, що всі можливості вирішити питання проживання відповідачів у належному їй будинку на підставі Житлового кодексу України вичерпані, а тому її майнові права повинні бути захищені за нормами Цивільного кодексу України, якими регулюється захист прав власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК та ст.155 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб однак він не може бути позбавлений права користування жилим будинком (квартирою)

З матеріалів справи вбачається, що неправомірні дії відповідачем ОСОБА_6 були здійснені не тільки відносно позивачки, але і її сина ОСОБА_5 , який є членом її сім`ї у повній відповідності до ст. 3 СК України, а тому суд погоджується з думкою ОСОБА_1 , що належне їй житло повинно використовуватися для безперешкодного проживання як себе самої так і свого сина.

При цьому суд переконаний, що власник майна не зобов`язаний утримувати та створювати комфортні умови проживання інших осіб за власний рахунок та рахунок належного йому майна.

Відповідачка ОСОБА_3 наголосила, що вони приймають участь у оплаті комунальних платежів, однак належних, допустимих та достовірних доказів такої участі суду не надала. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На думку суду, такими певними засобами доказування є договір оренди житла та банківські квитанції про оплату відповідачами зі своїх рахунків комунальних послуг. Однак таких доказів суду відповідачами не надано, а тому суд її твердження про участь у оплаті комунальних послуг до уваги не бере.

За висновками Постанови Верховного Суду України від 11.07.2012р.у справі N 6-60цс12 сам по собі факт реєстрації особи у квартирі за згодою її власника, навіть при укладенні цією особою договорів на оплату житлово-комунальних послуг та оплата нею цих послуг, без укладення відповідного письмового договору найму (оренди), не є безумовною підставою вважати, що вона набула статусу наймача, а тому суд доходить до висновку, що подружжя ОСОБА_6 не є наймачами жилих приміщень у розумінні ЖК України.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так як, відповідачі ОСОБА_6 відмовились укладати договір найму (оренди) жилого приміщення і тим самим визначити права сторін (наймодавця та наймачів), правового статусу наймачів житла вони не мають, то суд погоджується з думкою позивачки, що вони повинні звільнити займані ними приміщення, тобто усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним їй нерухомим майном.

За приписами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійснені права власності, а обмеження у праві власності можуть бути здійснені лише у випадках і в порядку встановлених Законом.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові по цивільній справі №447/455/17 від 13.10.2020р. вказала що Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі ніж Житловий кодекс, а тому темпоральна (временна) колізія щодо застосування норм права вирішується на користь норм Цивільного кодексу України так як норми ЖК не в повній мірі відображають сучасні реалії.

З огляду на цей висновок Великої Палати ВС, суд, враховуючи, що порядок укладення договорів, в тому числі і договорів найму житлового приміщення регулюються нормами Цивільного Кодексу, доходить до висновку, що до правовідносин, що склалися с між позивачкою та подружжям ОСОБА_6 питання захисту прав власника житла ОСОБА_1 повинно вирішувати за нормами Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, суд повинний здійснити розподіл судових витрат, які понесли сторони при розгляді справи. Зокрема до судових витрат відносяться витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Вимогу про стягнення судових витрат позивачкою було заявлено у позовної заяві, тобто з дотриманням приписів ст.134 ЦПК України.

При поданні позову ОСОБА_1 сплатила 992, 40 гривень судового збору, що підтверджено наявною у матеріалах справи квитанцією

З наданих позивачкою копії договору про надання правової допомоги від 24.08.2022р., розрахунку суми гонорару від 31.05.2023р., копій квитанцій до прибуткового касового ордеру №34 від 24.08.2022р. на суму 4000,00 грн; №35 від 20.09.2022р. на суму 8400,00 грн; №44 від 23.12.2022р. на суму 1000,00 грн та №50 від 31.05.2023р. на суму 1600,00 грн про оплату гонорару адвоката вбачається, що ОСОБА_1 понесла судові витрати з надання правової допомоги у загальній сумі 15000,00 гривень.

Вказана сума визначена сторонами у твердій, фіксованій сумі, яка не залежить від кількості та складності складених адвокатом документів, кількості відвіданих ним судових засідань та витраченого на це часу. Розмір суми гонорару та його обґрунтування відповідачами не було оскаржене.

Дослідивши надані документи та враховуючи розумність розміру судових витрат конкретним обставинам справи, складність і значимість справи для сторін, кількість необхідних процесуальних дій сторони, а також тривалість розгляду справи суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки відшкодування всіх видів судових витрат у тих розмірах про які вона просила.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,158,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та володінні належним їй на праві власності нерухомим майном шляхом звільнення (виселення з) ними жилих і нежилих приміщень жилого будинку з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та не чинити їй у майбутньому в будь-який спосіб завад у користуванні вказаним нерухомим майном.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 15992,40 гривень, які складаються з 992,40 гривень з оплаченого судового збору та 15000 гривень з оплати правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко