Справа № 645/2344/23
Провадження № 2-о/645/70/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

09 червня 2023 року м. Харків Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинова О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 та та ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

31 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення фактів що мають юридичне значення, заявниця просить:

-встановити факт належності заявниці усіх інших документів, які були видані іншими органами та організаціями на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

-встановити факт родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та її внуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги, заявниця обґрунтовувала тим, що з метою поліпшення житлових умов онука вирішила укласти договір дарування, шляхом проведення родинного обміну квартирами між родичами І та ІІ степені споріднення, який не оподатковується. У зв`язку з чим, заявниця звернулася до нотаріальної контори, де отримала відмову, оскільки не має оригіналів документів, які підтверджують зміну прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що не дозволяє встановити ступінь спорідненості. ОСОБА_1 було запропоновано укласти договір дарування, який оподатковується у відповідності до податкових ставок, на загальних підставах, однак остання не має такої можливості, посилаючись на своє матеріальне становище. Крім тогго, заявниця вказала, що встановлення факту родинних відносин, необхідний для звернення до певних органів та організацій влади, та вчинення значних дій, в тому числі органах нотаріату, опіки та піклування соціального захисту, пенсійного фонду, банків та делегування повноважень їй як матері та отримати пільги на укладення договорів та довіреностей, вступ в права наслідування після смерті.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на таке: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення фактів, що мають юридичне значення суд вирішує в порядку окремого провадження з урахуванням положень розділу IV ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 за №5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільним процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

Як вбачається з положень ч. 3ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У прохальної частини заяви заявниця не конкретизовано виклала свої вимоги, щодо встановлення факту належності заявниці усіх інших документів, які були видані іншими органами та організаціями на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суду не зрозуміло належність яких документів остання просить встановити.

Неконкретизованість вимог заяви може викликати в подальшому ускладнення виконання судового рішення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, заявниці необхідно надати суду уточнену заяву з викладенням конкретизованих вимог.

Щодо вимог заявниці про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст.315 ЦПК Українивстановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, тобто факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто за змістом даної статті суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

У справах даної категорії, разом із заявою про встановлення факту родинних відносин заявниця повинна подати суду не тільки відмову органу, що видав документ про внесенні виправлень у документи, що підтверджують родинні відносини, але і достовірні дані про те, що встановлення факту породжує для них юридичні наслідки і не пов`язане із спором про право.

В порушення вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 318 ЦПК України заявницею не зазначено мету встановлення факту та причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт родинних відносин. Відсутність у заяві відомостей щодо мети встановлення факту не дає можливості зробити висновок чи дійсно цей факт має юридичне значення і чи тягне він правові наслідки та визначити коло заінтересованих осіб.

Посилання заявниці на те, що встановлення факту родинних відносин, необхідний для звернення до певних органів та організацій влади, та вчинення значних дій, в тому числі органах нотаріату, опіки та піклування соціального захисту, пенсійного фонду, банків та делегування повноважень їй як матері та отримати пільги на укладення договорів та довіреностей, вступ в права наслідування після смерті носить прогностичний характер та є неконкретизованим.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст.95ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях) повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Заявниця по даній справі не засвідчила в установленому законом порядку всі подані нею копії документів.

Крім того, в матеріалах справи докази складені іноземною мовою, однак до матеріалів справи не долучено належно оформленого перекладу цих доказів на українську мову.

Положеннями ч. 1ст. 2 ЦПК Українивизначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Згідно з частинами 3, 4 ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики», сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч.3 ст.8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Отже, Законом встановлено вимоги, відповідно до яких сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

У свою чергу, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує,що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

Тобто, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.

З урахуванням викладеного, заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків. Протягом наданого судом строку заявнику слід подати до суду заяву, яка б відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, з усуненням вказаних в даній ухвалі суду недоліків.

Керуючись ст.ст.175,177, 185 ЦПК України, - суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - залишити без руху.

Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна вважається неподаною і повертається заявнику.

Копію ухвали надіслати заявн ику.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/sud2033/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Мартинова