справа № 361/681/18
провадження № 6/361/138/23
У Х В А Л А

09 червня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

за участю секретаря - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Процика Дмитра Григоровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

установив:

До Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Процика Дмитра Григоровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року у справі №361/681/18 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про заборону у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами №361/681/18, виданого 05 листопада 2020 року та №361/8807/18, виданого 04 липня 2020 Броварським міськрайонним судом Київської області.

Заявник вказував на необґрунтованість встановлення обмеження у праві виїзду за межі України та необхідність такого виїзду у робочих цілях при фінансуванні поїздок АО «Промірсі» та партнерами.

Вважає, що приватним виконавцем не надано жодного доказу про ухилення боржника від виконання зобов`язань, оскільки судом в рішенні від 02 березня 2023 року у справі №361/681/18 надано оцінку аналогічним аргументам приватного виконавця як не достатніми та неналежним для встановлення обмеження у праві виїзду за межі України, визнано, що перетин державного кордону не свідчить про ухилення від виконання зобов`язань. Також зазначено, що обмеження встановлено на підставі подання приватного виконавця в об`єднаному виконавчому провадженні з іншим, яке закрито у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі.

На думку заявника, ОСОБА_1 добросовісно виконує покладені на нього обов`язки, на вимоги приватного виконавця вчасно подає декларації про доходи, всіляко сприяє приватному виконавцю та здійснює активну комунікацію з ним, а з моменту обізнаності про реквізити для сплати боргу регулярно сплачує кошти в рахунок погашення заборгованості.

За таких обставин відсутні підстави обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Волошин І.В. доводи заяви підтримав, просив про її задоволення. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 є практикуючим адвокатом, надає правову допомогу, в тому числі й за кордоном, а відповідно до гарантій адвокатської діяльності, встановлених Основними положеннями ООН про роль адвокатів, прийнятих VIII Конгресом ООН по запобіганню злочинам у серпні 1990 року, уряди мають забезпечити адвокатам можливість вільно пересуватися і консультувати клієнта у своїй країні та за кордоном. У межах здійснення його професійної діяльності наразі наявна гостра необхідність у вільному пересуванні за межами України. Звернув увагу на те, що встановлене обмеження у виїзді ОСОБА_1 за межі України не переслідує мети виконання зобов`язання в рамках виконавчого провадження, а встановлене з метою тиску на нього та, більше того, на даний час воно порушує гарантію адвокатської діяльності щодо реалізації можливості надання правової допомоги за кордоном, яка мала бути забезпечена Урядом України як така, що є частиною національного права та має вищу юридичну силу по відношенню до національного законодавства. Також надав детальне пояснення руху коштів на рахунку ОСОБА_1 з метою спростування сумнівів у їх належності, зазначивши, що в ухвалі суду від 12 травня 2023 року, якою було встановлено заборону у праві виїзду за межі України, суд послався на обставини, які існували задовго до 02 березня 2023 року, а саме щодо загальної суми коштів, яка була відображена в русі через банківський рахунок боржника, більша частина якої відбулася в зупиненому провадженні, а отже не має відношення до такої кваліфікуючої ознаки «ухилення». При цьому, частина коштів, яка пройшла через особистий рахунок ОСОБА_1 , була надана йому АО «Промірсі» та партнерами для покриття представницьких витрат та витрат, пов`язаних з відрядженням. У зв`язку із наявним обмеженням, яке порушує встановлену міжнародним актом гарантію адвокатської діяльності та необхідності у вільному пересуванні, а також необґрунтованого встановлення обмеження представник заявника просить скасувати встановлене обмеження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Процик Д.Г. заяву підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні приватний виконавець Валявський О.А. заперечував проти скасування обмеження у праві виїзду за межі України, вказав про необхідність у застосуванні даного обмеження в цілях виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Котова Ю.І. заперечувала проти скасування обмеження у праві виїзду за межі України.

Вислухавши пояснення представників заявника, приватного виконавця, представника стягувача, дослідивши письмові докази у справі, матеріали виконавчого провадження, копія якого знаходиться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 11 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київській області Валявським О.А. відкрито виконавчі провадження: №63586223 за виконавчим листом №361/8807/18 від 04 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 75000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного Банку України становить 2 115 165,00 грн, 3% річних в сумі 47182,54 грн та судові витрати у розмірі 8810,00 грн., всього стягнено 2171157,54 грн; №63586373 за виконавчим листом №361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики у розмірі 212 000 доларів США та суми трьох процентів річних у розмірі 18452,71 доларів США; суми боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США та суми трьох процентів річних у розмірі 17 779,73 доларів США; №63586508 за виконавчим листом №361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 8 810 гривень.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень №63586223, №63586508, №63586373 в одне зведене виконавче провадження №63588258.

Згідно з витягом інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 15 березня 2023 року виконавче провадження №63586508, завершено у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі, про що 15 березня 2023 року приватним виконавцем Валявським О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виведення виконавчого провадження із зведеного.

Згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстрованого нерухомого майна на праві приватної власності не виявлено.

Згідно з відповіді Держпродспоживслужби встановлено, що за ОСОБА_1 не зареєстровані трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарські техніка, інші механізми.

Згідно з відповіді Регіонального сервісного центру в Київській області транспортні засоби за ОСОБА_1 не числяться.

Відповідно до інформації Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за ОСОБА_1 цінні папери не зареєстровані.

Відповідно до отриманої інформації з Державної фіскальної служби та Управління Пенсійного фонду України встановлено, що ОСОБА_1 ніде не працює, доходи не отримує.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, а також винесено постанову про арешт майна боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження.

11 листопада 2020 року до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал банк» направлено вимогу про надання інформації про наявні рахунки.

Згідно з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» виявлено у ОСОБА_1 рахунки, на які 25 листопада 2020 року виставлено платіжні вимоги та списано 1641,00 грн, які зараховані на витрати виконавчого провадження.

12 лютого 2021 року винесено постанови про зупинення виконавчого провадження №63586223 та №63586508 у зв`язку з тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року у справі №361/681/18 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року.

26 жовтня 2021 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

26 жовтня 2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до АТ «Піреус Банк МКБ» до виконання та сторонам до відома.

15 грудня 2021 року надійшла заява адвоката Волошина Ігоря Володимировича (представника боржника) про зупинення виконавчого провадження №63588258 у зв`язку із зупиненням ухвалою Верховного Суду №361/681/18 від 06 грудня 2021 року виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

15 грудня 2021 року у виконавчих провадженнях №63586223, №63586373 та №63586508 винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

05 січня 2022 року на адресу приватного виконавця надійшов лист Головного управління Держпраці у Київській області, відповідно до якого за ОСОБА_1 великотонажні та інші технологічні транспортні засоби, ліфти, об`єкти нафтогазового комплексу, зазначеними у запиті критеріями для пошуку в Головному управлінні Держпраці у Київській області не обліковуються.

Відповідно до інформаційної системи «Реєстр дозволів» Національного науково-дослідного інституту промислової безпеки та охорони праці, у фізичної особи ОСОБА_1 чинні дозволи на експлуатацію механізмів та виконання робіт підвищеної небезпеки відсутні.

05 січня 2022 року надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у якому зазначено, що за наявною у Головному управлінні інформацією відповідно до даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (НКС), відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за ОСОБА_1 відсутні.

05 січня 2022 року надійшов лист Державної служби морського та річкового транспорту України, відповідно до якого відсутні відомості, щодо зареєстрованих суден, власником або судновласником яких є ОСОБА_1

05 січня 2022 року надійшов лист Головного управління статистики у Київській області, у якому зазначено, що фізичну особу ОСОБА_1 не включено до сукупності одиниць державних статистичних спостережень по Київській області.

05 січня 2022 року надійшов лист Головного управління ДПС у Київській області, згідно з якого ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Броварській ДПІ ГУ ДПС у Київській області, з 01 жовтня 2012 року зареєстрований як платник єдиного податку (3 група ставка 5%), ліцензій на території Київської області не отримував.

15 грудня 2021 року від адвоката надійшла заява про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Верховного Суду України від 06 грудня 2021 року за №361/681/18.

15 грудня 2021 року було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до закінчення розгляду справи в касаційному порядку.

02 лютого 2022 року надійшла відповідь від ГУ Держпродспоживслужби в Київській області з інформацією про відсутність у боржника зареєстрованої сільськогосподарської техніки.

30 листопада 2022 року надійшла заява від адвоката стягувача про поновлення виконавчого провадження з огляду на постанову Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі №361/681/18, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

06 грудня 2022 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

07 лютого 2023 року приватним виконавцем повторно винесено постанову про арешт коштів боржника.

27 лютого 2023 року до приватного нотаріуса Кутової Т.А. направлено вимогу про надання інформації про спадкову справу.

01 березня 2023 року від адвоката боржника Волошина І.В. надійшов лист щодо ініціювання виклику боржника.

01 березня 2023 року на електронну адресу боржника направлено виклик щодо прибуття 09 березня 2023 року до виконавця.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2023 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця Валявського Олександра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

08 березня 2023 року від приватного нотаріуса Кутової Т.А. надійшла відповідь, що боржник в коло спадкоємців ОСОБА_4 не входить.

09 березня 2023 року ОСОБА_1 вручена вимога про надання виконавцю додаткових відомостей та вимога про перевірку майнового стану за місцем проживання на 23 березня 2023 року, а також надано реквізити про депозитний рахунок, на який необхідно сплачувати кошти.

13 березня 2023 року від представника боржника надійшло «Клопотання про добровільне зарахування коштів на депозитний рахунок приватного виконавця».

13 березня 2023 року на вказаний рахунок виставлено платіжну інструкцію на списання коштів.

13 березня 2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до АТ «А-Банк».

15 березня 2023 року надійшли кошти у розмірі 20 003 грн 83 коп., які були розподілені відповідно до вимог статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження».

15 березня 2023 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №63586508 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

16 березня 2023 року від адвоката боржника надійшли письмові пояснення на вимогу від 09 березня 2023 року та фотопідтвердження списання коштів в розмірі 20003,83 грн.

21 березня 2023 року надійшла відповідь з АТ Піреус Банк (щодо відкритих боржником рахунків після відкриття виконавчого провадження) з повідомленням про рух коштів за залишки на рахунках (0,00 грн, рух не відбувся).

21 березня 2023 року надійшла відповідь з АТ «Універсал банк» щодо руху коштів по рахункам, які були відкриті після відкриття виконавчого провадження (відповідно до відповіді по рахунку боржником в період з 08.08.2022 року по 07.02.2023 року було проведено 1639 496,42 грн)

23 березня 2023 року при виїзді за місцем проживання боржника складено акт приватного виконавця про неможливість перевірити майновий стан боржника.

05 квітня 2023 року надійшла відповідь з АТ «А-Банк» про наявний у боржника рахунок та залишок на ньому 0,10 євро.

10 квітня 2023 року АТ «Піреус банк МКБ» надав відповідь на вимогу про рух коштів боржника (рух не відбувся).

10 квітня 2023 року сторонам провадження направлено вимоги про день та час проведення виконавчих дій по перевірці майнового стану боржника за місцем реєстрації.

19 квітня 2023 року складено акт приватного виконавця про неможливість перевірити майновий стан боржника.

21 квітня 2023 року надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_1 протягом 2021-2023 року перетинав державний кордон України 38 (тридцять вісім) разів.

24 квітня 2023 року від адвоката боржника Волошина І.В надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та повідомлення з копією податкової декларації за 2022 рік.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №10798/10 ОСОБА_1 є діючим адвокатом, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України.

Відповідно до гарантій адвокатської діяльності, встановлених Основними положеннями ООН про роль адвокатів, прийнятих VIII Конгресом ООН по запобіганню злочинам у серпні 1990 року, уряди мають забезпечити адвокатам можливість вільно пересуватися і консультувати клієнта у своїй країні та за кордоном (пп. б п.16)

Таким чином, діюче встановлене обмеження порушує гарантії адвокатської діяльності.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 запрошено взяти участь 20 червня 2023 року у заході під назвою «Політики та економічні експерти: Межі технократії»,організованого Інститутом політичних досліджень Університету Бата (IPR), що підтверджено квитком-запрошенням, авіаквитком та листом від АО «Промірсі».

Згідно з наявного у матеріалах справи листа АО «Промірсі» фінансування витрат, пов`язаних із вказаною поїздкою, так само як і з попередніми поїздками, здійснюватиметься АО «Промірсі», його партнерами та заінтересованими особами.

Крім того, в ухвалі суду від 12 травня 2023 вказано, що на банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 08.08.2022 року по 07.02.2023 року відбувся рух коштів у розмірі 1 639 496, 42 грн, однак вказана сума включала в себе і час зупиненого виконавчого провадження та не було виділено суму грошових коштів, рух яких відбувся безпосередньо у відновленому виконавчому провадженні.

Водночас, відповідно до виписки по картці від 23 травня 2023 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк», за період з 06.12.2022 року (дата відновлення виконавчого провадження) по 07.02.2022 року (дата накладення арешту на банківський рахунок) надійшли кошти в сумі 283 254 гривні, враховуючи, що ці кошти належали третім особам, та фактично були надані особами для покриття витрат, пов`язаних з робочими поїздками ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від АО «Промірсі» зазначена сума коштів була надана ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю виїзду, перебуванням та представницькими витратами останнього в робочих відрядженнях за межами України у рамках співпраці.

Суд звертає увагу на те, що після встановленого судом 02 березня 2023 року факту необізнаності боржника про розрахунковий рахунок, на який необхідно сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду та по дату розгляду подання 12.05.2023 року у ОСОБА_1 не було жодних грошових коштів на його банківському рахунку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у ОСОБА_1 не було обґрунтованої можливості ухилятися від виконання обов`язків боржника.

З моменту обізнаності про розрахунковий рахунок, ОСОБА_1 вжив зусиль щодо погашення заборгованості, шляхом регулярного переказу коштів в рахунок погашення боргу, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями.

Судом було досліджено квитанції щодо сплати ОСОБА_1 на рахунок приватного виконавця Валявського О.А. у межах виконавчого провадження як факт, що виключає ухиляння від виконання зобов`язань.

Також суд враховує закінчення виконавчого провадження №63586508 у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду та сплатою заборгованості, у рамках якого в тому числі було встановлено обмеження у праві виїзду за межі України, що розцінюється судом як добросовісне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань.

Факти подання на вимогу приватного виконавця Окстютенком Костянтином Володимировичем декларацій про майно і доходи також спростовує умисел ухилення від виконання та також свідчить про належне добросовісне виконання зобов`язань боржника.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно з підпунктами 2, 8 частини 1, частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання, або щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі.

За змістом частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» статті 441 ЦПК України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Верховний Суд у постанові № 331/8536/17 від 28 жовтня 2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному: «тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення».

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із несплаченими боргами, Європейський суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга №41463/02, §35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рінер проти Болгарії», §124, «Фельдеш та Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського суду з прав людини від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга №23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського суду з прав людини від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Суд також звертає увагу, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 та його представник протягом виконавчого провадження здійснюють активну комунікацію із приватним виконавцем, а також надають запитувані ним документи.

Окремо слід зазначити, що у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 визначено, що судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України роз`яснено, що поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, яке варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» під ухиленням від виконання зобов`язань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо).

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим тимчасовим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки були викладені у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 по справі № 331/8536/17-ц.

Крім того, суд звертає увагу на приписи Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої 17.07.1997 відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, а саме положення статті 2 Протоколу № 4, в яких зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також відповідно до статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСРП про ратифікацію Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 19.10.1973 № 2148-VІІІ, в якій зазначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 року, Суд визнав порушення п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв`язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування такої міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості і не вивчивши особистого становища заявника та інші відповідні обставини справи. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов`язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співрозмірно протягом всього терміну його дії у відповідних обставинах справи. Таким чином, втручання не було необхідним в демократичному суспільстві.

Наведеними вище даними встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 ухилення від виконання зобов`язань боржника, однак право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб) зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Сама по собі наявність невиконаних грошових зобов`язань та періодичні поїздки боржника за кордон, не можуть бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі своєї країни.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

При розгляді даної заяви, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 з моменту обізнаності про розрахунковий рахунок щодо сплати коштів в погашення боргу регулярно здійснює оплату таких коштів, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 15.03.2023 року, від 16.03.2023 року, від 05.04.2023 року, від 16.05.2023 року та від 08.06.2023 року, подав декларацію про доходи, після виїзду за межі України, а також судом беруться до уваги порушення гарантій адвокатської діяльності щодо вільного пересування за межами України, які підлягають відновленню.

За наслідками розгляду даного питання, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановленого на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст.ст. 260, 261, 352, 354, 441 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Процика Дмитра Григоровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року у цивільній справі №361/681/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Сердинський