КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3140/20 Головуючий у 1 інстанції: Ул`яновська О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з врахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 168 188 грн 43 коп., моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15 000 грн та стягнути судовий збір у розмірі 2 554 грн 08 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31.07.2018 року по вул.Чорновола, 8-А у

м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пасажирського автобуса «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автобуса «АТАМАН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , якого відповідно до постанови суду визнано винним у ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Богдан» на момент скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна Страхова компанія «ІНГО Україна», відповідно до полісу №АМ/4299466, франшиза передбачена полісом, становить 510 грн, сума ліміту відповідальності згідно до полісу становить 100 000 грн.

Вказував, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО-Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до полісу №АМ/4299466, пославшись на висновок експертного дослідження від 18.10.2019 року про визначення вартості матеріального збитку, яка складає 246 814 грн 18 коп.

У вересні 2019 року відповідачем виплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 99490 грн. Крім цього, позивачем були понесені витрати: по оплаті паркувального місця №53 за адресою:

АДРЕСА_1 у розмірі 8100 грн, за послуги евакуатора по транспортуванню пошкодженого автотранспорту у розмірі 1500 грн, вартість послуг експерта за складення звіту №7598/10/19 від 18.10.2019 року. Додатково стягнути: суму 3% річних за простроченої суми заборгованості за період від 07.10.2019 року до 01.04.2021 року у розмірі 6 658 грн 82 коп., суму інфляційного збільшення боргу від07.10.2019 року до 28.02.2021 року у розмірі 12054 грн 23 коп. Також завдану моральну шкоду, яка полягає у спричиненні тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, та встановлено діагноз: «ЗТГК», а саме: забій грудної клітини зліва, а також те, що у подальшому використовувати за призначенням автобус не є можливим, оскільки це вже металобрухт, внаслідок чого позивач втратив можливість заробляти кошти для себе та сім`ї шляхом здійснення перевезення пасажирів.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Кийтранс-2005» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 104 615 грн 80 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, що загалом становить 114 615 грн 80 коп.

Стягнуто з ТОВ «Кийтранс-2005» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1 472 грн 73 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кийтранс-2005» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції у рішенні не взято до уваги висновок експерта Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України

№37417/20-54 від 10.03.2021 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №759/3140/20, який складено на замовлення ТОВ «Кийтранс- 2005».

Так, у вказаному висновку від 10.03.2021 року №37417/20-54 експертом визначено ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу марки «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка на момент ДТП - 31.07.2018 рокустановила 204 105 грн. 80 коп.

За складення висновку Київським НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України №37417/20-54 від 10.03.2021 року відповідачем було оплачено рахунок №194 від 18 січня 2021 року у розмірі 9 806 грн. 40 коп.

Тобто, судом при ухваленні рішення не враховано, що у відповідності зі ст.30 Закону України власнику пошкодженого майна відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Також зазначав, що в судовому засіданні під час розгляду справи про відшкодування вартості майна, яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд повинен був вирішити питання про передачу цього майна ТОВ «Кийтранс-2005» після відшкодування збитків.

Однак, у судовому засіданні позивач повідомив, що продав пошкоджений транспортний засіб марки «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для компенсації витрат по оплаті паркувального місця для зберігання пошкодженого автобуса у розмірі

8 100 грн, при цьому ніяких підтверджуючих документів щодо вартості проданого майна до суду не було надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що відповідачем пропущено строк на подання доповнення до апеляційної скарги, так як згідно частини 1 статті 364 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Вказує, що з самого початку він намагався уникнути судового розгляду даної справи, намагався через адвоката Чайковську Л.Б. врегулювати питання відшкодування заподіяної йому шкоди в досудовому порядку, в тому числі, протягом всього розгляду справи судом, а також навіть після прийняття рішення у даній справі Святошинським районним судом міста Києва.

З метою врегулювання питання відшкодування шкоди в досудовому порядку адвокатом Чайковською Л.Б. було направлено відповідачу наступні документи:

- вимогу про відшкодування шкоди від 03 жовтня 2019 року;

- уточнення до вимоги про відшкодування шкоди від 18 жовтня 2019 року.

Однак, 14.12.2019 року від відповідача надійшла відповідь про відмову у виплаті відшкодування за збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Протягом всього строку розгляду судом судової справи №759/3140/20 представник позивача - адвокат Чайковська Л.Б. неодноразово звергалася до відповідача в особі його представника ОСОБА_5 з пропозицією укласти мирову угоду. Проте, відповідач на жодні пропозиції не погоджувався.

Після прийняття 13 червня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва рішення у справі №759/3140/20 адвокат Чайковська Л.Б. вкотре звернулася до відповідача з пропозицією сплати ним суми відшкодування, встановленої рішенням суду з урахуванням вартості пошкодженого автобуса РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно Висновку експерта №37417/20-54 від 10.03.2021 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №759/3140/20 (вартості залишків) без звернення позивача до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

Тобто, як позивач був готовий домовитися з відповідачем про добровільне зменшення суми відшкодування, встановленого рішенням суду на суму, що дорівнює вартості залишків автобуса РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, тобто на суму 8 948,80 грн. Однак, відповідач протягом тривалого часу не надавав відповіді щодо такої пропозиції посилаючись на різні підстави. Лише в кінці липня було отримано відповідь від відповідача про відмову сплатити згідно рішення суду. Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа, а в подальшому до виконавчої служби з метою примусового стягнення на свою користь суми відшкодування, встановленої судом.

Твердження відповідача про те, що розмір моральної шкоди, стягнутий рішенням суду на його користь є завищеним, є безпідставним та необгрунтованим. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.07.2018 року з вини водія транспортного засобу «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , що працював у відповідача, було завдано шкоди здоров`ю, повністю знищено майно, яке він використовував для роботи, і позбавлено його праці та можливості заробляти кошти на утримання своєї сім`ї.

Позивач вказує, що має трьох дітей і на момент дорожньо-транспортної пригоди наймолодшому сину було всього 5 років. В один день він втратив все, що мав, втратив впевненість в завтрашньому дні. З місця дорожньо-транспортної пригоди позивача було госпіталізовано до шпиталю. Факт завдання шкоди його здоров`ю підтверджується довідкою №4956 від 31.07.2018 року Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2019 року.

Також зазначає, що не оскаржував рішення суду з тих підстав матеріальних труднощів щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги, хоча з рішенням суду погоджувався не в повному обсязі. Вважає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні вимог щодо відшкодування вартості послуг евакуатора, витрат по оплаті паркувального місця для зберігання пошкодженого автобуса, суми інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. Також вважає, що судом було необгрунтовано зменшено суму моральної шкоди, адже навіть сума, заявлена мною при поданні позовної заяви в розмірі 15 000 грн не відповідає в повній мірі завданим йому стражданням, які він як позивач був змушений пережити.

Стосовно задоволеної судом суми відшкодування за пошкоджений автобус РУТА (державний номерний знак НОМЕР_1 ), то повідомляє про те, що не погоджується з висновками, зробленими експертом щодо ринкової вартості транспортного засобу, відображеними у судовій експертизі - Висновку експерта №СЕ-19/111-22/8251-АВ від 16.05.2023 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, який судом було використано як джерело (доказ) встановлення розміру ринкової вартості автобуса РУТА (державний номерний знак НОМЕР_6 ), а відтак розміру належного відшкодування.

Саме тому, на думку позивача судом мали враховуватися висновки щодо ринкової вартості автобуса РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснені саме експертом Б.П. Гастуляк (Звіт №7175/08/18 від 12.10.2018 року та Звіт №7598/10-19 від 18.10.2019 року), а не висновки, здійснені експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України С.Ю.Левченко, які, в свою чергу, за його словами згідно Висновку №СЕ-19/111-22/8251-АВ від 16.05.2023 року є лише припущеннями.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не наведено доказів своїх тверджень на користь об`єктивної оцінки питання, проте обмеження у користуванні, які виникли внаслідок пошкодження майна, презумуються до виникнення вимушених змін у способі життя, психологічного дискомфорту та тиску, пов`язаних із необхідністю вирішення питань відновлення стану, що існував до пригоди, що не може бути відшкодовано шляхом лише констатації судом факту порушення.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 31.07.2018 року по вул. Чорновола, 8-А в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пасажирського автобуса «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автобуса «АТАМАН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Богдан» (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_3 .

Водія транспортного засобу «Богдан» (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_3 відповідно до постанови суду визнано винним у ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Богдан» на момент скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна Страхова компанія «ІНГО Україна», відповідно до полісу №АМ/4299466, франшиза передбачена полісом становить 510 грн 00 коп., сума ліміту відповідальності згідно до полісу становить 100 000 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником пасажирського автобуса «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2010, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 .

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО-Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до полісу №АМ/4299466.

У вересні 2019 року виплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 99 490 грн.

Згідно висновку №7598/10/19 від 18.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного пасажирському автобусу «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок його пошкодження на день проведення звіту складає 246 814 грн 18 коп.

За висновком експерта від 16.05.2023 року за №СЕ-19/111-22/8251-АВ, складеним Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за вимогами ухвали суду визначено вартість матеріального збитку на момент ДТП, у розмірі 204105 грн 80 коп. (т.2 а.с. 88-97).

Відповідно до довідки №4956 від 31.07.2018 Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району м. Боярки позивачу спричинено тілесні ушкодження внаслідок ДТП, та встановлено діагноз: «ЗТГК», а саме, забій грудної клітини зліва (т. 1 а.с. 19).

У відповідності до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

За приписами ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Богдан» на момент скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна Страхова компанія «ІНГО Україна», відповідно до полісу №АМ/4299466, франшиза передбачена полісом становить 510 грн 00 коп., сума ліміту відповідальності згідно до полісу становить 100 000 грн. (т.1, а.с. 20).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - не письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальник або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується зі ст.979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Нормами ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих з наслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За п.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленої) законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року №1335/5/1159), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, строк експлуатації визначається як період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедура оцінки майна та визначається вартість майна, відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником пасажирського автобуса «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2010, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , тобто на день ДТП автомобілю було 8 років (т. 1 а.с. 17).

Згідно з висновком №7598/10/19 від 18.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного пасажирському автобусу «РУТА», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_1 внаслідок його пошкодження на день проведення звіту складає 246814 грн 18 коп. (т.1, а.с.46-67).

За висновком експерта від 16.05.2023 року за №СЕ-19/111-22/8251-АВ, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за вимогами ухвали суду визначено вартість матеріального збитку на момент ДТП у розмірі 204105 грн 80 коп. (т.2 а.с. 88-97).

Судом враховано висновок експерта від16.05.2023 року за №СЕ-19/111-22/8251-АВ, оскільки звіт, на який посилається позивач №7598/10/19 від 18.10.2019 року містить значні недоліки: оцінювачем під час проведення оцінки не було визначено вартість відновлювального ремонту, як зазначено у п.8.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11.2003 року №142/5/2092Міністерства юстиції України; не визначено процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ (Дз); ринкову вартість пошкодженого автобуса у звіті оцінювачем визначено станом на день проведення звіту, а не на момент ДТП; у звіті не було розраховано ринкову вартість технічно справних складників, тому суд вірно вважав, що він не може бути належним та допустимим доказом.

Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів сід прийшов до вірного висновку, що позов підлягав задоволенню по суті позовних вимог у частині розміру страхової виплати з урахуванням виплаченого страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 99 490 грн, тобто

204 105 грн 80 коп. (сума ринкової вартості транспортного засобу «Рута 25» на дату скоєння ДТП) - 99 490 грн (сума виплаченого страхового відшкодування) = 104 615 грн 80 коп.

Щодо вимог по компенсації вартості послуг евакуатора та витрат по оплаті паркувального місця, то вони спростовуються ст.ст.29,30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де передбачено, що такі витрати відшкодовуються за рахунок страховика, а не страхувальника. Стосовно втрат від інфляції та 3% річних від розміру завданого йому збитку суд також вірно не прийняв до уваги, посилаючись на те, що конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення відсутні.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, вона відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, зазначеними у пункті 3 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, від 27 лютого 2009 року №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача суми відшкодування завданих йому моральних збитків у розмірі 15000 грн 00 коп. суд врахував, що вона пов`язана з пошкодженням автомобіля, який неможливо використовувати за призначенням, що призвело до зміни звичного способу життя його родини та вимагає від нього покладення значних зусиль для відновлення транспортного засобу.

Також, внаслідок ДТП позивач зазначав фізичного болю та моральних страждань, сильних психологічних та душевних страждань, оскільки усвідомлював неминучість зіткнення автомобілів, пошкодження вплинуло на його громадське життя, він не може приділяти достатньо часу своїй родині, у зв`язку із пошкодженням автомобіля і необхідністю відвідування експертних організацій, страхових компаній, правоохоронних органів, станцій технічного обслуговування, судів, що призводить до значної втрати життєвої енергії, а також те, що автобус у вигляді металобрухту вимушений був продати, щоб розрахуватись за орендоване паркомісце, таким чином назавжди втратив надію на можливість мати автобус для здійснення роботи, яке було єдиним джерелом заробітку для всієї сім`ї.

Окремо судом прийнято до уваги, що відповідно до довідки №4956 від 31.07.2018 року Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району м.Боярка позивачу спричинено тілесні ушкодження внаслідок ДТП, та встановлено діагноз: «ЗТГК», а саме, забій грудної клітини зліва.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду).

Тому суд вірно вважав, що дійсно у результаті дорожньо-транспортної пригоди особа-учасник зазнала моральної шкоди.

Суд також прийняв до уваги зазначену практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 10 000 грн, оскільки позивачем не наведено доказів своїх тверджень на користь об`єктивної оцінки питання, проте обмеження у користуванні, які виникли внаслідок пошкодження майна, презумуються до виникнення вимушених змін у способі життя, психологічного дискомфорту та тиску, пов`язаних із необхідністю вирішення питань відновлення стану, що існував до пригоди, що не може бути відшкодовано шляхом лише констатації судом факту порушення.

За таких умов позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягали частковому задоволенню.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: