Справа № 754/9682/22
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2023 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Буша Н.Д., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення його позову про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , в якій заявник просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , які належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 було достоменно відомо про наявність заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року ще в лютому 2023 року, з яким вона була згідна, оскільки навіть сплатила судовий збір. Тому заявник вважає, що усвідомлюючи протиправність своїх дій з боку відповідача, а саме уникнення сплати боргу за договором позики, ОСОБА_2 своїми діями, не тільки вводить суд в оману, а й може відчужити належне їй нерухоме майно, а тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У чч.1,2 ст. 150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на викладене вище, обраний спосіб забезпечення позову, вимоги діючого законодавства на даний час, суд вважає, що підстав для задоволення заяви немає, крім того, позивачем не надано доказів, що 2/3 квартири АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_2 , також не надано звіт щодо оцінки вказаного майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 06.06.2023 року.

Суддя Н.Д.Буша