КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 756/11502/21

номер провадження 22-ц/824/9461/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
Учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

Третя особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року /суддя Шролик І.С./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїси Семенівни про розірвання договору довічного утримання та розірвання договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 28 липня 2021 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив з урахуванням збільшення розміру заявлених позовних вимог в редакції від 08 грудня 2022 року розірвати договір довічного утримання (догляду) від 01 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С.; розірвати договір про заміну набувача в договорі довічного утримання від 03 листопада 2011 року, що був укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С.; визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по частці на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва справа 756/12313/18; скасувати заборону відчуження.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 4 а.с. 51-56/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що суд першої інстанції взяв до уваги неналежні докази сплати щомісячного грошового забезпечення, оскільки з наданих відповідачем квитанцій відсутнє призначення платежу, відсутні відомості про одержувача та призначення платежу, дані не містять інформацію щодо виконання умов спірного договору та не можливо встановити які вони мають значення для справи, частина викладена на іноземній мові, без перекладу, а тому не може вважатись належним доказом. Вказувала, що будь-яких додаткових угод між сторонами правочину про передання обов`язків з виконання умов договору не укладалось. Судом першої інстанції також було залишено поза увагою те, що спірним договором передбачені ще й обов`язки немайнового характеру, такі як надання необхідних послуг, які відповідачем взагалі не надаються - перерахування 500 грн. на місяць без надання лікарських засобів та догляду є неналежним виконанням обов`язків набувача. Щодо сплати комунальних послуг судом першої інстанції було залишено поза увагою рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, які були надані відповідачами та з яких вбачається наявність заборгованості. Відповідачі не здійснюють оплату за домофон, інтернет та телефон, позивач самостійно його оплачує, що підтверджується квитанціями, доданими до позовної заяви. Через грубе порушення обов`язку зі сплати комунальних послуг відповідачем, позивач та третя особа-1 були позбавлені права на отримання монетизації субсидії. Також вказувала, що пунктом 8 Договору передбачено, що сума грошового щомісячного грошового утримання підлягає індексації в порядку, встановленому чинним законодавством, водночас, вказана умова не дотримується, що призвело до недоотримання 64147 грн. 63 коп. Наголошувала також на тому, що відповідачі взагалі не беруть участі у житті позивача, жодного разу його не відвідали, не поцікавилися станом його здоров`я. Судом першої інстанції не застосовано правових позицій Верховного Суду, викладених в Постановах від 29.08.2018 р. по справі № 755/1226/17-ц, від 16.12.2020 р. до справі № 490/7474/18, від 18.08.2021 р. по справі № 645/3284/19.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та нотаріус в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з прийняттям рішення про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на підставі наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 01 квітня 2010 року укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі № 3-985 (а.с. 8-11 том1).

Відповідно до пункту 1 вказаного договору позивач передав у власність, а набувач ОСОБА_6 отримала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . В свою чергу, ОСОБА_6 зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

Згідно пункту 7 договору сторони домовилися, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 400 грн на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

Крім того, набувач зобов`язаний щомісячно виплачувати кошти на оплату комунальних послуг до 10 числа за 1/2 частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата за обслуговування домофона, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата за послуги Інтернет у розмірі до 60 (шістдесят) грн. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

Згідно пункту 8 грошове утримання буде виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому за адресою: АДРЕСА_2 або на вказаний розрахунковий рахунок. Сума грошового утримання підлягає індексації в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 9 договору передбачено, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 51000,00 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача при підписанні договору.

Змістом пункту 10 договору, відчужувач засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов Договору.

Між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 03 листопада 2011 року укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання від 01 квітня 2010 року (а.с. 11-12 том 1)

Згідно умов даного договору сторони домовились внести зміни та доповнення до Договору довічного утримання, відповідно до яких ОСОБА_3 передав у власність, а набувач ОСОБА_9 набув 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та взамін чого зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Відповідно пункту 7 договору ОСОБА_9 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 (п`ятсот) грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку (а.с. 11 том 1).

Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги до 10 числа за 1/2 частину квартири у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 100 кВт-год., абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), оплата домофону та оплата за послуги Інтернет в розмірі до 100 (ста) грн. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. Якщо на момент укладання цього Договору відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це набувача. У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду. Відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового забезпечення, передбаченого цим уговором, згідно обумовлених сум (а.с. 11 том 1).

Відповідно до пункту 9 договору, до одноразового грошового утримання, яке було визначене сторонами за спільною згодою у розмірі 51000,00 грн, та які відчужувач одержав повністю від набувача перед підписанням Договору від 01 квітня 2010 року, додано 3 000,00 грн за домовленістю сторін.

Аналогічний договір про довічне утримання було укладено між власником іншої частки квартири - дружиною позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_6 01 квітня 2010 року посвідчено державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_2 набув статусу набувача.

Набувач ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 113 том 1)

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 17 листопада 2017 року, ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_9 в повному обсязі розрахувалась із ним за договором довічного утримання (догляду) за період з 01 січня 2016 року по 17 листопада 2017 року у сумі 15500 грн. Будь-яких майнових, моральних та інших претензій за договором не має. Також стверджує, що не заперечує проти переходу прав та обов`язків померлого ОСОБА_9 до ОСОБА_4 та відповідно зміни набувача за договором довічного утримання (догляду) від 01 квітня 2010 року (а.с. 115 том 1).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Також судом досліджені квитанції, виписки з карткового рахунку, розрахункові квитанції про сплату відповідачами комунальних послуг, послуг за телефон, Інтернет та домофон, а також перерахування на рахунок позивача щомісячне грошове утримання та інфляційні витрати (а.с. 124-250 том 1, а.с. 1-27 том 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував, що між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для розірвання договору довічного утримання та розірвання договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, визнання права власності, через порушення набувачем істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Дослідженими наявними в матеріалах справи доказами доведений факт щомісячної оплати набувачем ОСОБА_4 грошового утримання на користь ОСОБА_3 в сумі 500 грн.,

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір доручення 12 лютого 2020 року, за умовами якого уповноважили на безоплатній основі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 бути повіреними представниками довірителів з питання сплати щомісячно від імені ОСОБА_4 частину від суми загальних щомісячних витрат по комунальним платежам та інших платежів що належать довірителю по квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 116-121 том 1).

Судом досліджено, що 07 березня 2021 року відповідачем сплачено позивачу індексацію в сумі 25,13 грн. (а.с. 27 том 2) та 03 жовтня 2021 року в сумі 40,00 грн (а.с. 2 том 2).

Обов`язок набувача сплатити індексацію грошового утримання сторони передбачили у пункті 8 договору довічного утримання, а тому він не відноситься до істотних його умов, визначених у пункті 7 договору.

Тому, несплата відповідачем ОСОБА_4 індексації нарахованої на грошове утримання не може вважатися істотним порушенням умов договору довічного утримання, що значною мірою позбавляло відчужувача ОСОБА_3 того, на що він розраховував при укладенні договору.

Посилання позивача ОСОБА_3 що кошти, які надходять від ОСОБА_4 на виконання умов оскаржуваного договору, не покривали всіх його витрат, зокрема забезпечення всім необхідним для нормального життя, суд вважав безпідставними. З огляду на пункт 7 оскаржуваного договору відчужувач засвідчив, що у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовлених сум тобто 500 грн.

Суд першої інстанції також не погодився із твердженням позивача та його представника про постійний характер заборгованості зі сплати набувачем плати за житлово-комунальні послуги.

Як досліджено судом з наданих відповідачем квитанцій по сплаті за комунальні послуги в середньому розмірі щомісячний платіж зі сплати ОСОБА_4 за комунальні послуги становить 2020-2021 роки більше 3000,00 грн. Також щомісячно проводиться оплата за телекомунікаційні послуги (телефон) в сумі 100,00 грн.

Крім того, за умовами договору у набувача міститься обов`язок сплачувати виключно абонентську плату за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов), що виконується ОСОБА_4 . Борг у позивача по сплаті за користування телефоном виник в жовтні місяці через нарахування за користування послугами 324,41 грн., що не входить у місячний платіж абонплати.

Суд першої інстанції дійшов також висновків, що посилання позивача на несвоєчасну сплату набувачем послуг за газ, домофон, електропостачання є незначними, після звернення позивача усуваються набувачами, виникають через відсутність повної інформації у відповідача та в системі нарахування комунальних послуг, тому не можуть бути підставою для розірвання договору.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20).

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України)

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховним Судом висловлені наступні правові позиції щодо аналогічних правовідносин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц (провадження № 61-1677св17) зазначено:

«Відповідно до пункту 7 договору довічного утримання ОСОБА_12 зобов`язувався забезпечувати ОСОБА_13 утриманням довічно, сторони визначили, що таке утримання має грошовий еквівалент і оцінюється як матеріальне забезпечення у розмірі 1 000,00 грн щомісяця, що підлягає сплаті шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку. Крім того, набувач зобов`язувався щомісяця сплачувати (відшкодовувати) відчужувачу квартири вартість комунальних послуг шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку, та здійснити поховання ОСОБА_13 після її смерті, або компенсувати такі витрати особі, яка здійснить поховання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 (провадження № 61-15301св20) зазначено:

«За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

У справі, що переглядається, пред`являючи позов, ОСОБА_14 посилалася на те, що відповідачка не спроможна забезпечити виконання взятих на себе зобов`язань за договором, до яких, зокрема, входить догляд за відчужувачем, оскільки перебуває за кордоном.

Згідно з пунктом 5 договору ОСОБА_15 зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_14 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу.

У пункті 7 договору сторони визначили вартість харчування, одягу та необхідної допомоги в розмірі 400 грн щомісячно, які набувач зобов`язалася перераховувати відчужувачу шляхом поштового переказу або через банківські установи, або іншим зручним для сторін способом.

Тобто, сторони погодили, що майновій оцінці в 400 грн підлягає виключно вартість харчування, одягу та необхідної допомоги. Належний догляд за відчужувачем є окремим обов`язком набувача, що передбачений в пункті 5 договору.

Установивши, що ОСОБА_15 з червня 2018 року проживає за межами України та в порушення умов договору не здійснює догляду за ОСОБА_16 , яка є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання.

Апеляційний суд помилково ототожнив поняття майнового утримання та догляду, не врахував невиконання набувачем обов`язків, передбачених договором довічного утримання, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18 (провадження № 61-14426св20) зазначено:

«Аналіз матеріалів справи свідчить, що укладеним між сторонами договором передбачено виключно обов`язки набувача з матеріального утримання відчужувача, а саме: одноразове грошове утримання (пункт 9), щомісячне грошове утримання та оплата житлово-комунальних послуг (пункт 7), сплата індексації щомісячного грошового утримання, яка підлягає нарахуванню щорічно в лютому місяці поточного року за попередній рік (пункт 8).

Надаючи оцінку доводам позивачки щодо невиконання набувачем обов`язків із матеріального утримання відчужувача, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_17 щомісячно перераховує позивачці кошти, яка не довела, що відповідач має заборгованість зі сплати сум щомісячного утримання та житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що в позовній заяві ОСОБА_18 не заперечувала факт належного виконання ОСОБА_17 обов`язку зі сплати щомісячного утримання в розмірі 500 грн, а також не посилалася на наявність у відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Однією з підстав позову ОСОБА_18 визначила саме невиконання відповідачем обов`язку зі сплати сум індексації щомісячного грошового утримання, передбаченого в пункті 8 договору, однак постанова апеляційного суду не містить мотивів відхилення доводів позивачки в цій частині.

Прийнявши до уваги факт щомісячного перерахування відповідачем коштів позивачці, апеляційний суд не встановив складові сплачених ОСОБА_17 сум, а також не врахував передбачений договором порядок сплати індексації (одноразовим платежем у лютому поточного року за весь попередній рік). Так, позивачка вказувала, що відповідач сплачував виключно розмір щомісячного грошового утримання та вартість житлово-комунальних послуг, у той час як відповідач наполягав на тому, що передбачені договором обов`язки ним виконуються в повному обсязі. При цьому апеляційний суд не здійснив належну оцінку поданих позивачкою доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором довічного утримання, пославшись на відсутність у суду спеціальних знань щодо перевірки правильності таких нарахувань.

Не встановивши обставини щодо виконання ОСОБА_17 обов`язку зі сплати сум індексації щомісячного грошового утримання, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність підстав для розірвання договору та відмову в задоволенні позову».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У даній справі, судом першої інстанції не належним чином надано оцінку виконанню умов договору довічного утримання та не враховано постійну наявність заборгованості за комунальні послуги, відсутність індексації суми утримання та відсутність будь-якого догляду.

Так, п. 8 спірного договору передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством.

Відповідно абз. 5 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. (далі - Постанова 1078), сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Так, спірний договір був укладений 01.04.2010 року.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, за умовами ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_5 набули статусу набувача квартири за договором, а після смерті ОСОБА_9 - його дочка ОСОБА_4 ..

Таким чином у ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , виник обов`язок проводити індексацію щомісячного грошового забезпечення з грудня 2011 року, а після смерті набувача - у ОСОБА_4 також виник обов`язок з моменту прийняття спадщини, тобто з 26.12.2016 року проводити індексацію щомісячного грошового утримання.

Відповідно до абзацу 2 п. 1-1 Постанови 1078 в редакції, що діяла з моменту укладення спірного договору до 01.01.2016 року, Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 було внесено зміни до вищевказаного пункту, та встановлено, що Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Дане положення починає діяти з 01.01.2016 року.

Отже, з грудня 2012 року по січень 2016 року сума щомісячного грошового забезпечення повинна була збільшуватись у разі перевищення індексу споживчих цін в розмірі 101%, а з січня 2016 року по теперішній час у разі перевищення індексу споживчих цін в розмірі 103%.

Сторона позивача надала розрахунок у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 1078 який повинен бути розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням індексу інфляції (індексу споживчих цін), який перевірено судом апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевказаних розрахунків, здійснених відповідно до Постанови № 1078 та п. 8 спірного договору, ОСОБА_3 повинен отримувати щомісячне грошове забезпечення в наступних розмірах: з квітня 2014 р. - 511 грн. з травня 2014 р. - 528 грн. з червня 2014 р. по вересень 2014 р. - 548 грн. з жовтня 2014 р. - 564 грн. з листопада 2014 р. - 577 грн. з грудня 2014 р. - 588 грн. з січня 2015 р. - 606 грн. з лютого 2015 р. - 625 грн. з березня 2015 р. - 658 грн. з квітня 2015 р. - 729 грн. з травня 2015 р. - 831 грн. з червня 2015 р. по вересень 2015 р. - 849 грн. з жовтня 2015 р. по листопад 2015 р. -- 868 гри. з грудня 2015 р. по квітень 2016 р. - 885 грн. з травня 2016 по березень 2022 р. - 916 грн. з квітня 2022 р. - 957 грн. з травня 2022 р. - 987 грн. з червня 2022р. по теперішній час - 1000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами жодного разу не було проіндексовано суму щомісячного грошового забезпечення згідно договору у встановленому чинним законодавством порядку.

Посилання суду першої інстанції на пункт 8 договору довічного утримання, яким передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена умова договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо індексації матеріального забезпечення.

Щодо заборгованості за телекомунікаційні послуги та домофон.

Згідно відповіді на адвокатський запит AT «Укртелеком», в період з червня 2020 р. по червень 2023 року надання послуг припинялось: - з 10.12.2020 до 21.12.2020 через заборгованість - з 13.04.2023 р. телефон відключено за заборгованість.

Відповідачі продовжують не виконувати свій обов`язок за спірним договором щодо сплати комунальних послуг, зокрема в частині оплати послуг AT «Укртелеком», при цьому жодної звірки не проводять, доказів того, що заборгованість виникла у зв`язку з надмірним, понад абонентську плату, користування телефоном не надають.

У матеріалах справи Т.1 а.с. 39 міститься лист ТОВ «Домофон Цифрал Сервіс Система» № 02 від 11.01.2021 р., з якого вбачається, що у зв`язку з наявною заборгованістю було відключено переговорний пристрій 18.12.2020 р., тобто через невиконання своїх обов`язків зі сплати комунальних послуг відповідачами позивачу було припинено надання послуг зв`язку та домофону.

Обґрунтування судом першої інстанції щодо того, що зазначена заборгованість за телефон виникла внаслідок його використання понад абонплату, а сплата за домофон як і за інші комунальні послуги відбувалась нерегулярно лише внаслідок відсутності комунікації між сторонами, апеляційним судом не може прийматись до уваги, оскільки тягар за спосіб виконання договору несе його виконавець як і доведення належного виконання договору.

Незважаючи на судовий розгляд справи про розірвання спірного договору довічного утримання, відповідачі і надалі продовжують не виконувати умови спірного договору. Так, станом на серпень 2023 року позивачу і надалі продовжують надходити повідомлення про необхідність погасити заборгованість.

Як вбачається з останнього повідомлення, у позивача наявна заборгованість за електроенергію в розмірі 2357,56 грн..

Позивач та третя особа ОСОБА_7 постійно отримують попередження про необхідність сплати богів. Так, в серпні 2023 р. було отримано вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ, в якій зазначено, що заборгованість станом на 10.07.2023 р. за спожитий газ становить 541,07 грн. та зазначено, що у разі несплати заборгованості у 7-денний строк з моменту отримання даної вимоги, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» має право звернутися до суду для захисту свого права, внаслідок чого, окрім заборгованості буде стягнено судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Також відповідно до рахунку-повідомлення станом на 01.07.2023 р. загальна сума заборгованості по комунальним послугам (окрім електроенергії та газопостачання) становить 13 372,04 грн. Аналогічна ситуація із заборгованістю за телекомунікаційні послуги, спожитий газ та електроенергію.

Відповідно до ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Таким чином у ЦК України визначено, що матеріальне забезпечення повинно надаватись щомісячно.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. (Постанова ВС № 645/3284/19 від 18.08.2021 р.).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що спірним договором передбачені ще й обов`язки немайнового характеру, такі як надання догляду, необхідних послуг, які відповідачем взагалі не надаються, про що ними не заперечується. Грошовий еквівалент у розмірі 500 гри. на місяць мають лише харчування, одяг, необхідна допомога, в тому числі і медична, а забезпечення лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя не охоплено оцінкою щомісячного грошового забезпечення, а тому перерахування 500 грн. на місяць без надання лікарських засобів та догляду є неналежним виконанням обов`язків набувача.

Так, відповідачі взагалі не беруть участі у житті позивача, не відвідують його, не цікавляться станом його здоров`я.

Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що 10.05.2023 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ОСОБА_7 , яка уклала аналогічний договір довічного утримання на іншу частину спірної квартири.

Своєю Постановою від 10.05.2023 по справі № 756/3891/21 Верховний Суд скасував Постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2023 р. в частині позовної вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та передав справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2022 року та Постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2023 р. у частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про розірвання договору про заміну набувача в договорі довічного утримання зміни, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Скасовуючи Постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2023 р. в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору довічного утримання Верховний Суд звернув увагу на наступні порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання: - набувач не сплачував комунальні послуги, а також телекомунікаційні послуги та домофон, в результаті чого їх було відключено; - набувач не сплачував індексацію щомісячного грошового утримання; - набувач не надає догляд позивачу.

Також Верховний Суд у своїй Постанові від 10.05.2023 по справі № 756/3891/21 щодо аналогічного договору про зміну набувача в аналогічному договорі довічного утримання зазначив, що сторонами договору про заміну набувача є ОСОБА_6 (первісний набувач) та ОСОБА_19 (новий набувач). З урахуванням того, що ОСОБА_7 надавала лише згоду на заміну набувача у договорі довічного утримання від 01.04.2010 року (тобто, вчинила такий односторонній правочин як згода відчужувача на заміну набувача в договорі довічного утримання (догляду), а тому ВС прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не є стороною договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, а тому не може звертатися з вимогою про його розірвання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, апеляційний суд дійшов висновків, що відповідачами було порушено умови спірного договору довічного утримання, а тому договір підлягає розірванню. У розірванні договору про заміну набувача в договорі довічного утримання апеляційний суд відмовляє з урахуванням висновків, викладених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Позов подано у 2021 році, позивачем сплачено 908 грн за розгляд немайнового спору, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як з осіб, якими були порушені права позивача. Оскільки за майнову вимогу про визнання права власності на спірну частину квартири судовий збір не сплачувався, з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягає стягненню в рівних частинах 11 350 грн на користь держави, за максимальною ставкою майнового спору. За розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягає в рівних частинах 18 387 грн. на користь держави, тобто по 9 193, 50 грн з кожної.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїси Семенівни про розірвання договору довічного утримання та розірвання договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, визнання права власності, - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 01.04.2010 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїсою Семенівною та зареєстрований в реєстрі за № 3-984.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (по 1/4 частки кожній) на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/12313/18 (провадження № 2/756/645/20) від 20.02.2020 р.

Скасувати заборону відчуження на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 11803651, зареєстровану 04.11.2011 Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: договір довічного утримання, 3-3851, 03.11.2011, Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, ВРН 762841, ВРН 762842, додаткові дані: р.3-3852, зареєстровано в реєстрі заборон за № 55.

У розірванні договору про заміну набувача в договорі довічного утримання від 03.11.2011 року, що був укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїсою Семенівною та зареєстрований в реєстрі за № 3-3851, - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частинах на користь ОСОБА_3 908 грн., тобто по 454 грн з кожної.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частинах 11 350 грн на користь держави, тобто по 5 675 грн з кожної..

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частинах 18 387 грн. на користь держави, тобто по 9 193, 50 грн з кожної.

Дані сторін:

ОСОБА_3 :РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_6 : РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_5 : АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_7 : РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 .

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: