Справа № 331/6686/23
Провадження № 2/331/2443/2023
11 грудня 2023 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є
за участю секретаря : Мироненко О.В.
прокурора Бердянської окружної прокуратури Медведєва Б.В.
представника позивача Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - Гайдаржийського В.С.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою , здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 , третя особа Приватне підприємство «Войніков і Ко» про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації ,
Право власності на вказану земельну ділянку громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 набула після смерті батька ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НОР№ 539799, зареєстрованого в реєстрі за № 934, виданого 20.08.2020 приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Спіциною О.В..
При цьому, вказана земельна ділянка перебуває в оренді приватного підприємства «Войніков і Ко».
Враховуючи, що отримана громадянкою Російською Федерації ОСОБА_1 у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законом строку (кінцевий строк щодо успадкованої земельної ділянки сплинув 20.08.2021), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню на підставі ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України шляхом її конфіскації за рішенням суду, через що прокурор звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2023 року провадження по справі відкрите. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне підприємство «Войніков і Ко».
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У вступному слові прокурор та представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві , наполягали на задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце судового засідання , до суду не з`явилася, відзив на позов не надала , в зв`язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у її відсутність.
Представник третьої особи Приватного підприємства «Войніков і Ко», належним чином повідомлений про час та місце судового засідання , до суду не з`явився, пояснення на позов не надав , в зв`язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у його відсутність.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.
При цьому, вказана земельна ділянка перебуває в оренді приватного підприємства «Войніков і Ко» на підставі договору оренди землі від 12.08.2019, укладеного з ОСОБА_2 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 32852217) строком на 7 років.
Відповідно до п. 40 Договору оренди, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Смерть орендодавця, за загальним правилом, не є підставою для припинення дії договору оренди, а також для його розірвання чи зміни його умов. Усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємця (спадкоємців), який (які) зобов`язаний (зобов`язані) продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 р. у справі № 514/136/17.
Тобто, договір оренди зберігає чинності після зміни попереднього власника земельної ділянки на нового власника ОСОБА_1 .
З метою підтвердження факту іноземного громадянства Бердянською окружною прокуратурою 10.08.2023 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області направлено відповідний запит щодо надання інформації про те, чи отримувала ОСОБА_1 громадянство України, чи документувалась паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України.
Відповідно до інформації Управління ДМС України в Запорізькій області від 23.08.2023 згідно обліків УДМС у Запорізькій області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданою 22.10.2011 терміном дії «безстроково» ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області.
Окрім того, відповідно до Заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, розміщеної в реєстраційній справі по вказаній земельній ділянці у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_1 також документована паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданого 18.09.2008 відділом УФМС Росії по Новосибірській області в Октябрському районі, код підрозділу 540-008.
Громадянство Російської Федерації у ОСОБА_1 на момент успадкування спірної земельної ділянки також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 20.08.2020 серії НОР № 539799, зареєстрованого в реєстрі за № 934.
Бердянською окружною прокуратурою Запорізької області до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області 24.08.2023 за № 50/2-1906 ВИХ 23 було скеровано запит з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів з метою конфіскації у Відповідача земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не була ним відчужена протягом року.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 07.09.2023 № 10-8-0.6-2535/2-23, наданого у відповідь на запит Бердянської окружної прокуратури Запорізької області, вказаний орган не вживав заходів щодо конфіскації вищевказаної земельної ділянки. Про факти порушення законодавства управлінню стало відомо під час опрацювання листа окружної прокуратури. На даний час посадові особи Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області перебувають у простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації. Крім того, в листі зазначено, що Позивач позбавлений можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки.
Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.
Відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, набула право власності на території України на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке зареєстровано 20.08.2020 та перебуває у її власності. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідача на вказане майно, матеріали справи не містять.
Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).
На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Згідно з ч.1 ст. 3 Земельного Кодексу України, відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 5 ст. 22 Земельного Кодексу України встановлено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 130 Земельного Кодексу України врегульовано, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть:
а) громадяни України;
б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади;
в) територіальні громади;
Право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може також набуватися банками лише в порядку звернення стягнення на них як на предмет застави. Такі земельні ділянки мають бути відчужені банками на земельних торгах протягом двох років з дня набуття права власності.
Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Цей абзац втрачає чинність за умови та з дня схвалення на референдумі рішення, визначеного абзацом восьмим цієї частини.
Набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення юридичними особами, створеними і зареєстрованими за законодавством України, учасниками (засновниками) або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, які не є громадянами України, може здійснюватися з дня та за умови схвалення такого рішення на референдумі.
Також ч.2 ст. 81 Земельного кодексу України встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Водночас ч.4 ст. 81 Земельного Кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Разом з тим, статтею 145 Земельного Кодексу України врегульовано порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якщо земельна ділянка не може належати їй на праві власності та/або у зв`язку з порушенням обов`язку щодо її відчуження протягом установленого законом строку.
Відповідно до вказаної статті, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.2 ст. 145 ЗК України).
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).
Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).
Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Через категорії «межі здійснення суб`єктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення суб`єктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства. Власник майна повинен враховувати межі та обмеження цивільних прав.
Межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формулі «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а обмеження (заборони), які мають найбільш загальний характер і які особа-власник повинна враховувати у своїй поведінці, конкретизуються у ст. 13 ЦК.
Так, обмеження встановлюються щодо окремих суб`єктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб (при праві переважної купівлі) або суспільних інтересів (збереження пам`яток культури, історичних цінностей, державних прав).
Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон спеціально регулює не тільки підстави набуття права власності, а й підстави його припинення, які визначено у ст. 346 ЦК.
У даному випадку законодавством України прямо заборонено бути власниками земельних ділянок сільськогосподарчого призначення протягом строку, який визначений законом у один рік, та встановлює, що у випадку порушення такого строку, існуюче право підлягає припиненню а сама ділянка підлягає конфіскації у дохід держави (вимоги ст. 145 Земельного кодексу України).
Слід зазначити, що законодавець не визначив факту знаходження зазначених ділянок у користуванні інших осіб (оренду) як можливість продовження відповідного строку або неможливості конфіскації.
Пунктом 10 частини 1 статті 346 ЦК України конфіскація визначена як одна з підстав припинення права власності.
Згідно ст. 356 ЦК України до особи може бути застосоване позбавлення права власності на майно як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація).
Таким чином, враховуючи що відповідач - як громадянин іноземної держави протягом року після набуття та реєстрації права власності на земельну ділянку, яка відносяться до сільськогосподарського призначення, не здійснив її відчуження, наявні правові підстави для припинення його права власності та конфіскації вказаної земельної ділянки на користь держави.
Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) волі.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно частин 4, 5 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
З урахуванням вищевказаних норм законодавства, суд дійшов до висновку, що позов Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області обґрунтований, адже позивач сам не звернувся до суду з метою захисту інтересів держави, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою , здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 , третя особа Приватне підприємство «Войніков і Ко» про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 11 грудня 2023 року.

Суддя: О.Є. Жукова