У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року Солом"янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

державного виконавця- Тура А.О.

представника стягувача- ОСОБА_1

представника боржника- ОСОБА_2

представника 3-ї особи- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / про затвердження мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-я особа: ОСОБА_5 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року був задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 404 00, 00 гр. боргу, 55 044, 50 гр. річних та 9 162, 40 гр. судового збору.

19 квітня 2023 року державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Тур А.О. звернувся до суду із заявою про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду.

У заяві зазначив, що в провадженні Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / перебуває виконавче провадження № 67497357 від 16 листопада 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 760/27398/18, виданого 06 травня 2021 року Солом`янським районним судом м.Києва.

17 квітня 2023 року до відділу надійшла спільна заява стягувача та боржника про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду, що була укладена між останніми 09 січня 2023 року.

На підставі п. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» просить задовольнити заяву та затвердити мирову угоду.

За змістом мирової угоди сторони дійшли згоди про передачу боржником у власність стягувачу належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 245,7 кв.м, у тому числі житловою площею 131,9 кв.м., по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 09.

Сторони погодили, що вартість нерухомого майна, що передається стягувачу боржником за даною мировою угодою, становить 1 468 206, 90 гр. (один мільйон чотириста шістдесят вісім тисяч двісті шість грн. 90 коп.), що дорівнює сумі боргу за рішенням суду від 04 березня 2021 року.

01 червня 2023 року до суду надійшли заперечення представника третьої особи проти затвердження мирової угоди.

У запереченнях представник посилається на те, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання будинку та майнових прав спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ.

Зазначає, що предметом спору в справі є саме будинок, який за умовами мирової угоди боржник у виконавчому провадженні має намір передати стягувачу.

Затвердженням мирової угоди сторони виконавчого провадження, в порушення її прав, намагаються вивести будинок із спільної власності подружжя.

Таким чином, укладенням мирової угоди будуть порушені її права, як співвласника будинку, який є предметом мирової угоди.

З урахуванням цього вважає, що твердження сторін в мировій угоді про те, що ні в процесі укладення мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб,є неправдивими.

Оскільки умови мирової угоди суперечать закону та порушують її охоронювані законом інтереси, просить відмовити у затвердженні мирової угоди.

Державний виконавець, представник стягувача та представник боржника у судовому засіданні заяву підтримали.

Представник третьої особи проти задоволення заяви та затвердження мирової угоди заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Тобто, за змістом даної норми закону суд має перевірити, чи умови мирової угоди не суперечать закону, а саме чи дотриманий сторонами процедурний порядок звернення, чи дійсно укладено мирову угоду, який її зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно, безумовно викладено умови, чи стосується угода предмету спору, чи всі умови угоди підлягають примусовому виконанню, чи в результаті ліквідується спір між сторонами.

Аналіз даних норм законодавства дає можливість зробити висновок про те, що мирова угода може бути укладена сторонами в справі в тому числі і під час примусового виконання рішення суду.

Така мирова угода може бути визнана судом за умови, що її визнають сторони, остання не порушує права та законні інтереси як сторін вказаної угоди, так і прав інших зацікавлених осіб.

Встановлено, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом до ОСОБА_4 , 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання будинку та майнових прав спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ.

Предметом спору є, в тому числі, житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Представник боржника в судовому засіданні, з урахуванням позиції представника третьої особи, посилався на те, що будинок є особистою приватною власністю боржника, його будівництво розпочалося до одруження, він лише був введений в експлуатацію під час перебування в шлюбі.

Крім того, третя особа не довела необхідні визначені законом складові для визнання даного мйна спільною сумісною власністю подружжя.

Акцентував увагу на тому, що з точки зору закону борги одного з подружжя є боргами їх обох при поділі майна, а тому третя особа також є відповідальною перед стягувачем.

З урахуванням цього вважає, що затвердженням мирової угоди права третьої особи не можуть бути порушеними.

Крім того, представник стягувача послався на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 638/18231/15 від 30 червня 2020 року, відповідно до якої подружжя має відповідати за зобов`язаннями, що виникають з правочинів у інтересах сім`ї, солідарно всім своїм майно.

Не заперечуючи такого обов`язку подружжя, який врегульований законом, суд, у той же час, враховує, що сторонами при вирішенні судом спору про стягнення боргу були лише стягувач та боржник.

ОСОБА_5 мала статус третьої особи в справі і вимоги до неї про стягнення боргу не пред`являлися.

Остання була залучена до участі в справі саме в зв`язку з наявністю в провадженні Ірпінського міського суду Київської області її позову про поділ майна подружжя.

Суд враховує, що ст. 60 СК України встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Тобто, приведені в судовому засіданні представниками боржника та стягувача обставини можуть бути предметом перевірки та вирішення саме в справі про поділ майна подружжя, а не при вирішенні питання про затвердження мирової угоди.

Крім того, посилання представника стягувача на правову позицію Верховного Суду також не може братися в даному випадку до уваги, оскільки вона була висловлена при вирішенні аналогічного питання, однак за інших обставин, відмінних від обставин даної справи.

З урахуванням цього, суд вважає, що затвердженням мирової угоди на викладених у ній умовах будуть порушення права третьої особи, а тому підстави для її затвердження відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 207, 434 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / про затвердження мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-я особа: ОСОБА_5 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12 червня 2023 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва