Справа № 626/567/23
Провадження № 2/626/181/2023
29.05.2023 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.
за участі секретаря Скачко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.
В обгрунтування позову зазначає, що на початку 2017 року він почав проживати з відповідачкою у цивільному шлюбі, без реєстрації. За період сумісного проживання у них народилося двоє синів- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з 2020 року ОСОБА_2 покинула дітей на позивача та відбула у невідомому напрямку. За рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2022 року ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та видано нові свідоцтва про народження. З початком військової агресії росії з 24.02.2022 року позивач разом з дітьки змушений був виїхати з постійного місяця проживання і на даний час проживає в АДРЕСА_1 . Відповідач з моменту залишення дітей, з 2020 році ухиляється від виконання свого обов"язку щодо виховання і утримання своїх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не створює належних умов для їх навчання та розвитку, не спілкується з ними, чим порушує батьківські обов`язки. Позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх синів, взначити місце проживання дітей разом з ним та стягнути аліменти на їх утримання.
В судове засідання від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не прибула, повідомлена про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було опубліковане 25.04.2023 року Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим до дату, час і місце розгляду справи.
Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради до суду не прибула, направила до суду клопотання про слухання справи за відсутності повноважного представника Служби у справах дітей та сім`ї, позовну заяву ОСОБА_1 підтримують.
Так як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно. Відповідач проживає окремо від дітей, не спілкується з ними, не займається їх вихованням та матеріально не забезпечує. До органів опіки з питання порушення своїх прав як матері відповідач не зверталася. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 18.05.2023 року, Орган опіки та піклування вважає за доцільне вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на розсуд суду, оскільки зв`язатися з відповідачкою було неможливо. Однак у вказаному висновку зафіксовано, що діти проживають з батьком та повністю перебувають на його утриманні, мати дітей відсутня та дітьми не цікавиться.
З акту голови квартального комітету №10 ОСОБА_8 та сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 01.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 разом з синами: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали в АДРЕСА_2 (до початку військової агресії росії з 24.02.2022 року). За час проживання сім`ї за вказаною адресою відповідач ОСОБА_2 не цікавилася життям синів, не відвідувала їх та не спілкувалася з ними.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Діти перебувають на утриманні батька ОСОБА_1 у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного.
Положення частини 1 статті 32 Конституції України гарантують, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією України.
Разом з цим, частина 3 статті 51 Конституції України унормовує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. А пункт 6 частини 1 статті 92 Основного Закону України вказує на те, що засади сім`ї, охорони дитинства, материнства та батьківства визначаються виключно законами України.
Отже, право на сімейне життя, в тому числі і право проживати разом із своєю дитинною, може бути обмежене законами України.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц).
Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, суд вважає, що положеннями статті 9 Конвенції встановлено обмеження права батьків на сімейне життя, в аспекті права проживати разом із своєю дитиною, у тому випадку, якщо батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Тобто, як і у цій справі.
Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на повагу до свого сімейного життя. Але частиною 2 статті 8 передбачає і обмеження такого права, зокрема, право органів державної влади втручатись у здійснення такого права, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб.
Положення частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України передбачають загальне правило, за яким, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.
Але, частина 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Отже, вказаним нормативно-правовим актом прямо передбачена підстава для втручання суду у право батьків на сімейне життя, в аспекті права жити разом із своєю дитиною, зокрема, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. І у справі, що розглядається судом, має місце саме такий випадок. Також суд відзначає, що такий випадок суд розцінює як необхідний у демократичному суспільстві, оскільки його метою є захист права дитини на визначення найбільш сприятливого для неї середовища для зростання.
При цьому суд одразу відзначає, що за положеннями частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Позивач не працює, але отримує соціальну допомогу на себе та дітей як внутрішньо переміщених осіб. Має постійне місце проживання, яке відповідає вимогам до житла дитини, здатен забезпечити рівень життя дитині, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради по місцю реєстрації батька створено всі належні умови для проживання дітей.
Таким чином, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей з ним, що, на думку суду, якнайкраще забезпечить інтереси дітей.
Відповідно до частини третьої статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частки заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на дитину до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню в повному обсязі.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць.
У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.4-5, 12, 76-83, 164, 280-282 ЦПК України, ст.ст.150,164,166,180-182 СК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Бахмут Донецької області, місцем реєстрації якого є Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 737 від 06 листопада 2017 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м.Бахмут Донецької області, місцем реєстрації якого є Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 312 від 04 червня 2019 року.
Визначити місце проживання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на дитину, починаючи з 07 березня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто Красноградським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя