"12" червня 2023 р. Справа № 596/215/23
Провадження № 2-др/596/6/23
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Лисюк І.О.,
за участю секретаря судового засідання Туткалюк В.Р.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області в смт. Гусятин питання щодо ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-
Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31.05.2023 року у цивільній справі № 596/215/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №37-ос від 26 січня 2023 року «Про втрату чинності розпоряджень». Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок..

Представником позивача адвокатом Авдєєнко В.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 15 000 грн.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду питання щодо винесення додаткового рішення повідомлялись належним чином.

Від представника позивача адвокат Авдєєнко В.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Представником відповідача Гусятинською селищною радою подано заяву, в якій відповідач виклав свої заперечення на заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки наведені у звіті адвоката розцінки про виконані роботи, на думку відповідача, є завищеними та необґрунтованими.

Тпкож, на думку сторони відповідача, жодних доказів здійснення фактичної сплати за надані послуги суду пред`явлено не було, тобто не має жодного доказу того, що ОСОБА_1 здійснив витрати у розмірі 15 000 грн. згідно договірних зобов`язань про правничу допомогу на користь адвоката Авдєєнко В. В.

Суд, перевіривши доводи заяви та заперечень щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, приходить до наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. У частині 3 статті 141 ЦПК України зазначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідча.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Авдєєнко В.В. укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги від 08 лютого 2023 року. У пункті 1.1. зазначеного Договору регламентовано, що адвокат Авдєєнко В.В. бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу Замовнику ОСОБА_1 , а саме: підготувати, підписати та подати позовну заяву про визнання протиправним та скасування розпорядження Гусятинського селищного голови від 26.01.2023 року №37-ос, а також здійснювати представництво інтересів з Гусятинському районному суді. У пункті 3.1 Договору зазначено, що вартість послуг за даним договором становить 15000 гривень, що підлягають оплаті на першу вимогу Виконавця після прийняття судом рішення по суті спору. (а.с.114).

Відповідно до звіту адвоката у справі №596/215/23, ним надано наступні послуги: підготовка позовної заяви - 3 год. * 2500 грн. = 7500 грн.; підготовка відводу складу суду - 1 год. * 2500 грн. = 2500 грн.; участь в судових засіданнях - 2 год. * 2500 грн. = 5000 грн. (а.с.113).

У звіті вказано всі дії, що були вчинені адвокатом, в тому числі підготовка позовної заяви, заяви про відвід судді, а також участь у судовому засіданні.

Зі змісту договору про надання правничої допомоги від 08.02.2023 року вбачається, що адвокатом Авдєєнко В.В. надається ОСОБА_1 правнича допомога в питанні щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Гусятинського селищного голови від 26.01.2023 року №37-ос.

Представником позивача до закінчення судових дебатів у справі в суді зроблено відповідну заяву про подання доказів (договору, звіту, тощо) щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Стороною позивача подано, протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надано докази направлення такої заяви разом із додатками відповідачам, а також надано докази, що підтверджують обсяг наданих адвокатом послуг. (а.с.112-115).

У свою чергу сторона відповідача подала заяву (заперечення) щодо безпідставності витрат на оплату правничої допомоги без надання будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, не навела доводів та заперечень, що спростовували б вимоги позивача та надані ним докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Крім того, посилаючись на те, що витрати є завищеними, відповідач не наводить обґрунтований розрахунок витрат, які є співмірними.

Згідно приписів ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, роботи та послуги, надані адвокатом, відповідають умовам договору про надання правової допомоги та пов`язані з даною справою, їх розмір є співмірним з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, зокрема, пошуком судової практики та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, а також фінансового стану учасників справи.

Доводи сторони відповідача про необхідність відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу через ненадання позивачем належних документів, що підтверджують факт понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката, не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки за змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатом розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Проаналізувавши зазначені обставини у справі в їх сукупності, враховуючи те, що питання щодо розподілу витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги в рішенні суду від 31 травня 2023 року не вирішено, суд вважає за необхідне прийняти додаткове рішення, яким заяву представника позивача Авдєєнко В.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Авдєєнко В.В. подану в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, задовольнити.

Стягнути з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області () на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 12 червня 2023 року.

Суддя: Ірина ЛИСЮК