Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 681/804/20

провадження № 61-12445св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - керівник Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик», Полонської міської ради,

відповідачі: Шепетівська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року у складі судді Горгулько Н. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., П`єнти І. В.,

у справі за позовом керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик», Полонської міської ради до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року керівник Шепетівської місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Хмельницька ОДА), Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик» (далі - СЛСП «Лісовик»), Полонської міської ради, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - Полонська РДА) № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської РДА № 115/2006-р від 14 березня 2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Полонської РДА № 116/2006-р від 14 березня 2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»;

- визнати недійсним договір оренди землі від 24 березня 2006 року, укладений між Полонською РДА в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо передачі в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради (земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135 площами 2,0911 га та 2,8926 га відповідно), який 03 квітня 2006 року зареєстровано у Державному реєстрі земель за № 01;

- визнати недійсним договір оренди землі від 24 березня 2006 року, укладений між Полонською РДА в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо передачі в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради (земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 площами 1,2608 га та 1,3805 га відповідно), який 03 квітня 2006 року зареєстровано у Державному реєстрі земель за № 30.

На обґрунтування позовних вимог керівник Шепетівської місцевої прокуратури посилався на те, що розпорядженням голови Полонської РДА № 301/2002-р від 14 листопада 2002 року «Про надання в користування земельних ділянок для ведення лісового господарства СЛСП «Лісовик» на підставі клопотання надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства спеціалізованому СЛСП «Лісовик» в межах земель Новолабунської сільської ради площею 259,22 га.

На підставі вказаного розпорядження СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування ІІ-ХМ № 000486 від 28 лютого 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 130 (далі - акт 1), для ведення лісового господарства площею 259,22 га.

Згідно з планом зовнішніх меж землекористування, який є складовою державного акта на право постійного користування землею ІІ-ХМ № 00489, СЛСП «Лісовик» на території Новолабунської сільської ради має у користуванні земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 233,78 га.

Також розпорядженням голови Полонської РДА № 297/2004-р «Про надання у користування земельних ділянок лісового фонду СЛСП «Лісовик» від 03 серпня 2004 року та розпорядженням Полонської РДА № 297/2005-р від 12 серпня 2005 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03 серпня 2004 року №297/2004-р» надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1556,95 га.

На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 338760 від 11 лютого 2009 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 06, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик». Згідно з планом меж земельної ділянки, який є складовою державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 338760, СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради має у користуванні ділянку № НОМЕР_2 площею 279,03 га.

На підставі заяви директора СЛСП «Лісовик» ОСОБА_1 від 24 лютого 2006 року підприємством надано згоду на припинення права користування земельними ділянками лісового фонду загальною площею 13,7 га, з них за межами населених пунктів Полонської міської ради площею 6,2 га та за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.

На підставі вказаної заяви СЛСП «Лісовик» розпорядженням голови Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року припинено право користування земельними ділянками СЛСП «Лісовик», які розташовані за межами населених пунктів Полонської міської ради площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.

Під час прийняття розпорядження головою Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року про припинення права користування земельними ділянками СЛСП «Лісовик», які розташовані за межами населених пунктів Полонської міської ради, площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га будь-яка технічна документація щодо виділу земельної ділянки та зміни цільового призначення не приймались, що не дає змогу ідентифікувати щодо яких земель відбувався процес припинення права постійного користування. Більше того, зазначене розпорядження голови Полонської РДА не реалізовано у зв`язку з невнесенням змін до земельно-облікових документів, зокрема до державного акта на право постійного користування ІІ-ХМ № 000486 від 28 лютого 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на прав постійного користування за № 130 та до державного акта серія ЯЯ № 338760 від 11 лютого 2009 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №06.

Згідно з інформацією відділу у Полонському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 28 листопада 2018 року № 10-22-0.29-665/112-18 зміни щодо меж та площ земельних ділянок не вносились, тому вказані акти є чинними в межах первинно наданих меж та площ; розпорядження голови Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року щодо припинення права користування земельними ділянками СЛСП «Лісовик», які розташовані за межами населених пунктів Полонської міської ради площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га в подальшому не реалізовано, площі земельних ділянок, які надано в користування СЛСП «Лісовик», не змінювались.

Крім того, державний акт серії ЯЯ № 338760 від 11 лютого 2009 року, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик» після прийняття розпорядження голови Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року, будь-які юридичні наслідки прийняття Полонською РДА 24 лютого 2006 року розпорядження № 84/2006-р законно не могли настати.

Наступним розпорядженням голови Полонської РДА № 85/2006-р від 24 лютого 2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі земельних ділянок водного фонду в оренду орієнтовною площею 13,7 га для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів Полонської міської ради площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.

За результатами розробленої, на замовлення ОСОБА_1 , топографо-геодезичною фірмою «Терра» у 2006 році технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради та Новолабунської сільської ради, Полонською РДА прийнято розпорядження № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2016 року, якими передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.

Згідно з договором оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеним між Полонською РДА в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за № 01.

Згідно з пунктами 2-4 договору площа земельної ділянки складає 4,9837 га; на земельній ділянці об`єкти нерухомості та інші об`єкти інфраструктури відсутні; земельна ділянка передана в оренду без будинків, споруд та інших об`єктів.

Договір укладено на 49 років, що викладено в пункті 8 договору.

Пунктами 9-12 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 120 грн за 1 га, без урахування індексів інфляції.

Земельна ділянка передана в оренду для рибогосподарських потреб з цільовим призначенням - землі водного фонду.

Актом про передачу та прийом земельної ділянки водного фонду від 03 квітня 2006 року земельну ділянку передано ОСОБА_1 .

Згідно з кадастровим планом земельна ділянка водного фонду складається з двох ділянок з кадастровими номерами :07:001:0134 та :07:001:0135 площами 2,0911 га та 2,8926 га відповідно.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, які зареєстровані у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за № 04506 та № 04507 від 26 грудня 2012 року внесено зміни, згідно з якими пункт 9 договору викладено у новій редакції, а саме орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди № 01 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 2,8926 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 599,20 грн; місячна орендна плата - 49,93 грн; сума орендної плати земельної ділянки площею 2,0911 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради з моменту укладення даної угоди становить: річна - 433,17 грн; місячна орендна плата - 36,10 грн.

Пункт 10 договору оренди викладено у новій редакції - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з договором оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеним між Полонською РДА в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за № 30.

Пунктами 2-4 договору передбачено, що площа земельної ділянки складає 2,6413 га; на земельній ділянці об`єкти нерухомості та інші об`єкти інфраструктури відсутні; земельна ділянка передана в оренду без будинків та інших об`єктів.

Договір укладено на 49 років, що викладено в пункті 8 договору.

Пунктами 9-12 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 120 грн за 1 га без урахування індексів інфляції.

Земельна ділянка передана в оренду для рибогосподарських потреб з цільовим призначення - землі водного фонду.

Актом про передачу та прийом земельної ділянки водного фонду від 03 квітня 2006 року земельну ділянку передано ОСОБА_1 .

Згідно з кадастровим планом земельна ділянка водного фонду складається з двох ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 площами 1,2608 га та 1,3805 га відповідно.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, зареєстрованими у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за № 04508 та № 04509 від 26 грудня 2012 року внесено зміни. Пункт 9 договору викладено у новій редакції, згідно з яким орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди № 30 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 1,3805 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 285,97 грн; місячна орендна плата - 23,83 грн, сума орендної плати земельної ділянки площею 1,2608 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 261,17 грн; місячна орендна плата - 21,76 грн.

Відповідно до додатку 1 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 травня 2017 року № 262 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2017 року № 679/30547, з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 605 від 18 грудня 2018 року, а також за даними офіційного веб-сайту Держгеокадастру України (https://land.gov.ua/icat/otsinka-zemel/), середня вартість одного гектара ріллі по Хмельницькій області станом на 01 січня 2020 року становить 30 477 грн.

З урахуванням нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області загальна вартість орендованих ділянок площею 7,625 га становить 232 387,12 грн, з яких 80 498,90 грн - вартість земельних ділянок за кадастровими номерами :03:001:2013 та :03:001:2014 загальною площею 2,6413 га, а 151 888,22 грн - земельних ділянок за кадастровими номерами :07:001:0134 та :07:001:0135 площею 4,9837 га.

Вказані розпорядження голови Полонської РДА № 84/2006-р від 24 лютого 2006 року, № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2006 року є незаконними і повинні бути скасовані в судовому порядку, а договори оренди землі водного фонду від 04 березня 2006 року загальною площею 7,625 га укладено з порушенням вимог законодавства, тому вони підлягають визнанню недійсними, а спірні земельні ділянки - поверненню на користь СЛСП «Лісовик», оскільки не передбачено передачу земель лісогосподарського призначення в оренду фізичній особі.

Згідно з висновком експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0134 площею 2,0911 га та земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0135 площею 2,8926 га для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки № НОМЕР_1 , якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування землею ІІ-ХМ № 000486 на території Новолабунської сільської ради.

Земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2013 площею 1,2608 га та земельна ділянка кадастровий номер :03:001:2014 площею 1,3805 га для рибогосподарських потреб, що знаходяться за межами населених пунктів Полонської міської, ради, якими користується ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки № НОМЕР_2 , якою користується СЛСП «Лісовик» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 338760.

Роботи по розробці технічної документації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, :03:001:2013 та :03:001:2014 топографо-геодизичною фірмою «Терра» були проведені у період з 04 лютого 2006 року до 14 березня 2006 року.

У висновку експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року зазначено, що при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі розпоряджень Полонської РДА № 85/2006-р від 24 лютого 2006 року, № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2006 року згідно з вимогами нормативних документів, які регулювали земельні відносини на той час необхідно виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення та технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Надана на дослідження технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду ОСОБА_1 за межами населених пунктів Полонської міської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року та технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду ОСОБА_1 за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року не відповідає вимогам законодавства на момент відведення ОСОБА_1 в оренду для рибогосподарських потреб з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, :03:001:2013 та :03:001:2014.

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості, ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок як об`єктів перевірки з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, що розташовані за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району та земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:2013, :03:001:2014, які розташовані за межами населених пунктів Полонської ОТГ Полонського району Хмельницької області, за результатами розгляду якого встановлено, що розпорядження Полонської РДА від 24 лютого 2006 року № 84/2006-р, від 24 лютого 2006 № 85/2006-р, від 14 березня 2006 року № 116/2006-р та від 14 березня 2006 року № 115/2006-р видані без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення, чим порушено вимоги частини другої статті 20, статей 55, 57-59 ЗК України у редакції, чинній на час видачі розпоряджень.

16 вересня 2019 року клопотання Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із вимогою приведення у відповідність зазначених розпоряджень Полонської РДА до вимог чинного законодавства та інформування у 30-денний строк про результати його розгляду та вжиті заходи направлено на адресу Хмельницької ОДА.

Також, згідно з наданими відділом у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відомостей в уповноваженого органу відсутня інформація про розроблення нормативної грошової оцінки по вищевказаних договорах, яка є обов`язковою відповідно до статті 13 Закону України «Про оцінку земель» при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з пунктом 2.2 статуту СЛСП «Лісовик» від 2002 року, чинним на час передачі в оренду земельних ділянок, завданнями і функціями підприємства є користуватися і володіти земельними ділянками лісового фонду (в тому числі і полезахисними лісовими смугами) у постійному або тимчасовому користуванні для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково- дослідних робіт в порядку, передбаченому Лісовим та Земельними кодексами України. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державними актами на право постійного користування.

Відповідно до статуту підприємство зобов`язано організовувати і проводити охорону лісів від пожеж, незаконних порубок та інших лісопорушень, захисту лісів від шкідників і хвороб, збереження корисної лісової фауни.

Отже, відчуження та позбавлення можливості використовувати для потреб СЛСП «Лісовик» земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, :03:001:2013 та :03:001:2014, на яких знаходяться водні об`єкти загальною площею 7,625 га, і, які відповідно до матеріалів лісовпорядкування відносяться до протипожежних ставків, не відповідає вимогам статуту підприємства, вимогам ЛК України та іншим нормативним актам щодо забезпечення охорони лісу.

Інтереси ОСОБА_1 , в користуванні якого знаходяться спірні земельні ділянки, суперечать інтересам СЛСП «Лісовик», директором якого він є.

Враховуючи викладене, вказані розпорядження Полонської РДА № 115/2006-р від 14 березня 2006 року, № 116/2006-р від 14 березня 2016 року та укладені договори оренди землі водного фонду від 04 березня 2006 року загальною площею 7,625 га є незаконними, тому повинні бути визнані судом недійсними.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Полонський районний суд Хмельницької області рішенням від 10 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами накладання земельних ділянок для рибогосподарських потреб, які знаходяться в оренді ОСОБА_1 , на земельні ділянки, якими користується СЛСП «Лісовик».

Також суд першої інстанції зазначив про те, що до спірних правовідносин не застосовується позовна давність, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено за їх недоведеністю.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик» скасував. Позов у цій частині залишив без розгляду. В решті рішення суду залишив без змін.

Залишаючи позов в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик» без розгляду апеляційний суд виходив з того, що прокурор пред`явив позов в інтересах державного підприємства, яке не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження. Визначений прокурором позивач, СЛСП «Лісовик», є державним підприємством, самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, що дозволяє цьому суб`єкту самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів у суді.

В решті залишаючи рішення суду першої інстанції без змін апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин незаконності вибуття із земель лісового фонду у користування ОСОБА_1 земельних ділянок, які перебували у користуванні СЛСП «Лісовик».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури у грудні 2022 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подали касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суди не надали оцінки ряду доказів поданих прокурором, а висновок експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року, визнав неналежним та недопустимим доказом у цій справі і відхилив його.

На підтвердження факту знаходження спірних земельних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення і їх незаконну передачу в оренду прокурором долучено ряд доказів, які узгоджуються між собою та у своїй сукупності переконливо наводять факт належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, які належать на праві постійного користування СЛПС «Лісовик».

Надана ВО «Укрдержліспроект» інформація з доданим викопіюванням з Публічної карти України є допустимим доказом, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Суд першої інстанції усунувся від оцінки доказів, а апеляційний суд не надав оцінки тому факту, що спірні земельні ділянки накладаються на земельні ділянки, які надані в постійне користування СЛСП «Лісовик» для ведення лісового господарства.

Згідно з висновком експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0134, :07:001:0135, :03:001:2013, :03:001:2014 накладаються на межі земельних ділянок №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , яким користується СЛСП «Лісовик», проте суди відхилили такий доказ, визнали його неналежним, недопустимим і неправильним.

Суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі №752/21411/17, згідно з якими висновок експерта у кримінальній справі є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Судами не дана оцінка тому факту, що СЛСП «Лісовик» не відноситься до суб`єктів, визначених у абзаці 3 частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру», тому залишення позову в означеній частині без розгляду є помилковим.

Також апеляційний судом не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2022 року у справі № 909/709/19, від 25 жовтня 2022 року у справі № 909/709/19, від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18, від 01 червня 2022 року у справі № 923/570/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 707/1921/20, від 02 лютого 2022 року у справі № 707/1924/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 920/577/20, а також те, що у цьому спорі позов не спрямований на безпосередній захист інтересів лісокомунального підприємства, як учасника цивільних правовідносин, а зумовлений необхідністю усунення порушення законодавства щодо використання земель лісогосподарського призначення (категорії земель, що перебуває під особливим захистом держави).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від ОСОБА_1 у січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, оскільки надав правову оцінку висновку експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року як письмову доказу та мотивував підстави його відхилення.

Посилання на неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18 також є безпідставним, оскільки у зв`язку із незгодою позивача із висновком № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року він подав клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком.

У постановах від 13 січня 2022 року у справі № 909/709/19, від 25 жовтня 2022 року у справі № 909/709/19, від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18, від 01 червня 2022 року у справі № 923/570/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 707/1921/20, від 02 лютого 2022 року у справі № 707/1924/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 920/577/20, на які заявник посилається у касаційній скарзі, Верховний Суд не формував правових висновків, а лише задовольнив позови прокурорів, що подані в інтересах держави в особі державних або комунальних підприємств, установ, організацій.

Суд апеляційної інстанції дослідив та надав правову оцінку усім доказам, наявним у справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Полонського районного суду Хмельницької області.

Справа № 681/804/20 надійшла до Верховного Суду 11 січня 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 15 березня 2023 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням голови Полонської РДА № 301/2002-р від 14 листопада 2002 року «Про надання в користування земельних ділянок для ведення лісового господарства СЛСП «Лісовик» м. Полонне» на підставі клопотання надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства в межах земель Новолабунської сільської ради площею 259,22 га.

На підставі вказаного розпорядження СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування серії ІІ-ХМ № 000486 від 28 лютого 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 130, для ведення лісового господарства площею 259,22 га. Згідно з планом зовнішніх меж землекористування, який є складовою державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ № 00489, СЛСП «Лісовик» на території Новолабунської сільської ради має у користуванні земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 233,78 га.

Розпорядженням голови Полонської РДА № 297/2004-р «Про надання у користування земельних ділянок лісового фонду СЛСП «Лісовик» від 03 серпня 2004 року та розпорядженням Полонської РДА № 297/2005-р від 12 серпня 2005 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03 серпня 2004 року № 297/2004-р» надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1 556,95 га.

На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 338760 від 11 лютого 2009 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 06, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик». Відповідно до плану меж земельної ділянки, який є складовою вищезазначеного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради має у користуванні ділянку № НОМЕР_2 площею 279,03 га.

Розпорядженням голови Полонської РДА № 85/2006-р від 24 лютого 2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду орієнтовною площею 13,7 га для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів Полонської міської ради, площею 6,2 га та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.

За результатами розробленої топографо-геодизичною фірмою «Терра» у 2006 році технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради та Новолабунської сільської ради на замовлення ОСОБА_1 . Полонською РДА прийнято розпорядження № 115/2006-р від 14 березня 2006 року та № 116/2006-р від 14 березня 2016 року, згідно з якими передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.

Згідно з договором оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеним між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за № 01.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, зареєстрованими у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за № 04506 та № 04507 26 грудня 2012 року, внесено зміни, якими пункт 9 договору викладено у новій редакції - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди № 01 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 2,8926 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 599,20 грн; місячна орендна плата - 49,93 грн; сума орендної плати земельної ділянки площею 2,0911 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 433,17 грн; місячна орендна плата - 36,10 грн. Пункт 10 договору оренди викладено у новій редакції, відповідно до якого обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

На підставі договору оренди землі від 24 березня 2006 року, укладеному між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради.

Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2006 року за № 30.

Додатковими угодами від 10 грудня 2012 року до вказаного договору оренди землі, зареєстрованими у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за № 04508 та № 04509 26 грудня 2012 року, внесено зміни, якими пункт 9 викладено у новій редакції - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207,15 грн за 1 га в рік. На час дії договору оренди № 30 від 03 квітня 2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 1,3805 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 285,97 грн; місячна орендна плата - 23,83 грн; сума орендної плати земельної ділянки площею 1,2608 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 261,17 грн; місячна орендна плата - 21,76 грн.

Згідно з висновком експерта № 865/021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, складеним 24 грудня 2021 року на виконання ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2021 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014, :03:001:2013, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 338760.

Зіставити розташування земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0135, :07:001:0134, :03:001:2014, :03:001:2013 з розташуванням земельної ділянки, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ № 000486 немає можливості, оскільки на дослідження не надана відповідна землевпорядна або інша планово-картографічна документація, а даних, які зазначені в державному акті, не достатньо для визначення місця розташування даної ділянки, в тому числі її частин.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Полонської міської ради про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Статями 19, 20 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з пунктом «а» статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Статтею 3 ВК України передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 1 ВК України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

Статтею 3 ВК України визначено, що до водного фонду України належать, зокрема, штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в оренду передано земельні ділянки площею 4,9837 га та площею 2,6413 га.

Статтею 51 ВК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Передача орендарем права на оренду водного об`єкта (чи його частини) іншим суб`єктам господарювання забороняється. Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради. Окремі повноваження щодо надання водних об`єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам. Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Водокористувачі, яким водний об`єкт (його частина) надано в оренду, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом. Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина перша статті 85 ВК України).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 59 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 93 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою не більше 5 років та довгостроковою не більше 50 років. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 361/6826/16-ц, ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.

ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

Таким чином, надана ВО «Укрдержліспроект» інформація з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти України є допустимим доказом в розумінні статті 78 ЦПК України та потребує оцінки суду в сукупності з іншими доказами.

На підтвердження факту знаходження спірних земельних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення керівник Шепетівської місцевої прокуратури надав: інформацію ВО «Укрдержліспроект» (з відображенням на фрагментах Публічної кадастрової карти України меж кварталів СЛСП «Лісовик» Полонського району згідно з матеріалами лісовпорядкування 2002 року) про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0134, площею 2,0911 га та кадастровим номером :07:001:0135 площею 2,8926 га знаходяться в межах кварталів 34, 35 СЛСП «Лісовик», земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:2013 площею 1,2608 га перебуває в межах 7 кварталу у виділі 40 СЛСП «Лісовик», у свою чергу земельна ділянка :03:001:2014 площею 1,3805 га перебуває в межах 7 кварталу у виділах 40, 26, 27, 28 та 29 СЛСП «Лісовик»; проект організації і розвитку лісового господарства СЛСП «Лісовик» від 2002 року; матеріали державного контролю ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо порушення законодавства при прийнятті розпоряджень Полонською РДА від 24 лютого 2006 року № 84/2006-р, від 24 лютого 2006 року № 85/2006-р, від 14 березня 2006 року № 116/2006-р, від 14 березня 2006 року № 115/2006-р без дотримання процедури вилучення земельних ділянок і виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення; копії державних актів на право постійного користування земельною ділянкою СЛСП «Лісовик» та висновок експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року, відповідно до якого спірні земельні ділянки накладаються на межі земельних ділянок, якими користується СЛПС «Лісовик» на підставі державних актів на право постійного користування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, … [отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його].

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки висновку експерта, складеному у кримінальній справі у сукупності з усіма доказами, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду, врахував при вирішенні спору висновок експерта № 865/021 від 24 грудня 2021 року, згідно з яким спірні земельні ділянки не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування, та відхилив висновок експерта № 6083-6094/16-26 від 31 серпня 2017 року, згідно з яким має місце накладення земельних ділянок на межі земельних ділянок, якими користується СЛСП «Лісовик» на підставі державних актів на право постійного користування, тобто надав перевагу одному доказу над іншим не обґрунтувавши належним чином, у сукупності з наявними у справі доказами, відсутність накладення спірних земельних ділянок на межі земельних ділянок, які належать СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування.

Також судами під час нового розгляду справи слід врахувати, що відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2019 року у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди на порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не з`ясували належно фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій в означеній частині не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що на підставі положень статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належно оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Разом з тим, Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик», з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частина перша якої визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19, пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (mutatis mutandis постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункти 8.10, 8.12).

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Згідно з статутом СЛСП «Лісовик» є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий і інші рахунки в установі банків. Держава, її органи, засновник не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями держави, її органів, засновника, а також інших підприємств, організацій, установ. Засновником СЛСП «Лісовик» є Полонська районна рада.

Крім того, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником СЛСП «Лісовик» є Полонська міська рада.

Враховуючи викладене, СЛСП «Лісовик» є підприємством комунальної власності, тобто не є державним органом.

Оскільки чинним законодавством не передбачено право прокурора представляти інтереси комунальних підприємств, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про залишення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик» без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи, і доводи касаційної скарги цього не спростовують.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 347/1026/20 (провадження № 61-20646св21).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції в означеній частині і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення в означеній частині, а постанову апеляційного суду в цій частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Полонської міської ради до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі скасувати і направити справу в означеній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик» до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської районної державної адміністрації та визнання недійсними договорів оренди землі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийА. І. Грушицький Судді:І. В. Литвиненко Є. В. Петров В. В. Пророк В. А. Стрільчук