КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»)звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилися на те, що ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала кошти за надані послуги, у зв`язку з чим, на 20 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 55 732,04 грн, яка складається із заборгованості:

- за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн, інфляційні втрати у розмірі 945 грн, 3% річних у розмірі 450 грн;

- за спожиті з 1 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 16 903,55 грн, послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 573,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 829,21 грн, 3% річних у розмірі 1 030,43 грн.

Вказував, що ОСОБА_1 у добровільному порядку заборгованість не погашає.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 55 732,04 грн у відшкодування заборгованості.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн, інфляційні втрати у розмірі 945 грн, 3% річних у розмірі 450 грн, а всього 16 395 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 16 903,55 грн, послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 573,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 829,21 грн, 3% річних у розмірі 1 030,43 грн, а всього 39 337,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» 1 921 грн у відшкодування судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року скасовано заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн, інфляційні втрати у розмірі 945 грн, 3% річних у розмірі 450 грн, а всього 16 395 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 16 903,55 грн, послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 573,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 829,21 грн, 3% річних у розмірі 1 030,43 грн, а всього 39 337,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» 1 921 грн у відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано квитанцію від 1 січня 2020 року.

На думку заявника судом першої інстанції помилково не застосовано позовну давність до вимог позивача в частині стягнення заборгованості за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і таким, що ухвалене без порушення вимог законодавства.

Вказує, що позовна давність почала перебіг з березня 2017 року. Водночас такий строк було продовжено на строк дії карантину. Таким чином вказує, що звернення до суду відбулося в межах встановленого законом строку.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 проживає і є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Проте відповідач, своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яку суд вважав за можливе стягнути.

Крім того, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги.

Вказав, що заявлений позивачем розмір боргу відповідачем не спростовано.

Також суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності, оскільки встановив, що нею частково сплачувалися послуги, які надавало КП «Київтеплоенерго».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 проживає і є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (о/р № НОМЕР_1 ), які надає позивач.

11 жовтня 2018 року Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Київтеплоенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київтеплоенерго» відступило право вимоги, КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з1 серпня 2018 року до дати укладення цього договору.

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 000 грн за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Відповідно до пункту 1.3 договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та буд-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про прийняття КП «Київтеплоенерго» права вимоги до ОСОБА_1 щодо відшкодування заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання у розмірі 15 000 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Також судом першої інстанції встановлено, що надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 6 серпня 2014 року № 111.

Нарахування за спожиті ОСОБА_1 послуги здійснювалось на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Тобто, з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Судом також встановлено, що КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про

житлово-комунальні послуги» та Правилами, чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно зістаттями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями частини другої статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до пункту 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обґрунтовуючи поданий позов, КП «Київтеплоенерго» зазначило, що згідно умов укладеного договору цесії новий кредитор має право на отримання від споживачів, визначених у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії, сплати заборгованостей.

На підтвердження позовних вимог КП «Київтеплоенерго» надало: розрахунки заборгованості за надані послуги, копію витягу з додатку до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18; копію витягу з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18.

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 000 грн за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення відповідачем не спростована.

Договір № 602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року у судовому порядку недійсним не визнавався.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн, інфляційні втрати у розмірі 945 грн, 3% річних у розмірі 450 грн; та за спожиті з 1 травня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 16 903,55 грн, послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 573,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 829,21 грн, 3% річних у розмірі 1 030,43 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Київтеплоенерго».

Посилання заявника на те, що судом першої інстанції помилково не застосовано позовну давність до вимог позивача в частині стягнення заборгованості за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги централізованого опалення у розмірі 15 000 грн колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга

статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№ 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Колегія суддів виходить із того, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 1 травня 2016 року до 20 листопада 2019 року, а також з 1 травня 2018 року до листопада 2019 року.

КП «Київтеплоенерго`звернулося до суду з позовом у грудні 2019 року.

Так, за період з 1 травня 2016 року до грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 не підлягала би стягненню у примусовому порядку.

Водночас, як встановлено судом, ОСОБА_1 перестала сплачувати грошові кошти за надані послуги з листопада 2017 року, внаслідок чого КП «Київтеплоенерго» почало нараховувати їй заборгованість саме з цього періоду.

За таких обставин за вимогами позивача про стягнення заборгованості трирічний строк позовної давності не пропущений.

Доводи заявника про те, що судом першої інстанції не враховано квитанцію

від 1 січня 2020 року, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідна квитанція у матеріалах справи відсутня.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про задоволення позову.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник