ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 201/12564/21

провадження № 61-5669св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року у складі судді Демидової С. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та припинення іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив:

- скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р. О. про державну реєстрацію права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення в житловому будинку, літера А-12, на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10 вересня 2018 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення в житловому будинку літера А-12, на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101);

- припинити іпотеку на нежитлове приміщення в житловому будинку літера А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), зареєстровану приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р. О. 07 вересня 2018 року за індексним номером: 42895329.

На обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 січня 2011 року він придбав приміщення № 40, загальною площею 232,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстроване в установленому законом порядку.

12 вересня 2018 року йому стало відомо, що право власності на належне йому майно 07 вересня 2018 року було зареєстроване за АТ «Банк Кредит Дніпро». Підставою для реєстрації права власності слугували: дублікат Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М.; дублікат Додаткової угоди № 2 до Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року; дублікат угоди № 1 до Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року.

У травні 2019 року він звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О., АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання неправомірними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності та іпотеки.

30 березня 2020 року у справі № 201/5400/19 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О. про державну реєстрацію права власності за АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення в житловому будинку літера А-12, на першому поверсі, приміщення № 40, поз 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), номер запису про право власності 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42920708 від 10 вересня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та прийнято нове про відмову у їх задоволенні, а постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.

Він придбав приміщення № 40 загальною площею 232,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу у ОСОБА_2 12 січня 2011 року та зареєстрував право власності на нього 24 січня 2011 року, на даному нерухомому майні не було жодних обтяжень (іпотеки) і воно належало на праві власності продавцю.

Іпотека на нежитлове приміщення була зареєстрована лише 07 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р. О., а відповідно до дублікату договору іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вербою В. М., його предметом є нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , поз 3-7, загальною площею 144,2 кв. м.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3 про встановлення факту того, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в житловому будинку літера А-12 на 1-му, поз. 1-9 загальною площею 232,6 кв. м, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942, та належить на праві власності ОСОБА_1 є предметом іпотеки за договором іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року. Проте звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 181105/1 USD-1П від 09 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрованим за № 1598, а саме: нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на 1-му поверсі приміщення № 36, позиція 3-7, загальною площею 144,2 кв. м із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 2 525 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03 липня 2012 року у справі № 2-8014/11 замінено спосіб забезпечення позову, вжитий Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська на підставі ухвали від 05 травня 2011 року, а саме нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , на I-му поверсі приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, реєстраційний номер об`єкта № 10973942, замінити шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в житловому будинку літера А-12 на I-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта № 10973942 та заборонити його відчужувати.

Враховуючи викладене він є добросовісним набувачем права власності на приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 232,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на час його придбання іпотека або інші обтяження на нього були відсутні. Правочин, за яким було придбано нерухоме майно, був вчинений на законних підставах і не визнаний судом недійсним.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська рішенням від 28 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що позивач не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки про наявність іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» був обізнаний ще під час розгляду справи № 2-8014/11 та продовжуючи свої недобросовісні дії без згоди іпотекодержателя банку, уклав з ОСОБА_4 договори іпотеки 11 листопада 2016 року та 11 липня 2018 року, які визнано недійсними рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі № 201/9644/18.

Крім того, факт обізнаності позивача про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Банк Кредит Дніпро» встановлено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року у справі № 22-ц/490/950/12.

Також місцевий суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту, а заявлені позовні вимоги не відповідають дійсному характеру спірних правовідносин.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна С. В. задовольнив частково, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року скасував та прийняв нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 було здійснено будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні. За результатами такого будівництва та подальшої його інвентаризації змінений як номер нежитлового приміщення в цілому на № 40 в житловому будинку літера А-12 на І поверсі, так і номери його внутрішніх приміщень поз.1-9. При цьому збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв. м до 232,6 кв. м, додані ґанки з козирками літери а7, а8. Тобто нежитлове приміщення № 40 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості (приміщення № 36), з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є АТ «Банк Кредит Дніпро», та ці приміщення мають один і той же реєстраційний будівельний номер № 10973942.

Також апеляційний суд зазначив, що вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання за ним права власності та припинення іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» є необґрунтованими, оскільки АТ «Банк Кредит Дніпро» на законних підставах зареєструвало за собою право власності на спірний об`єкт нерухомості, а у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чебикін С. В. у квітні 2023 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 2-4352/11, від 16 грудня 2020 року у справі № 496/3663/16, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18.

Застосування судом норм матеріального права не відповідає предмету спору, оскільки позивач не оспорював законність реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно, а звернувся до суду за захистом свого прав власності на нього, вважаючи себе добросовісним його набувачем.

На час придбання позивачем нерухомого майна будь-які обтяження на нього були відсутні, судових спорів або рішень щодо нього не існувало, тому він є добросовісним набувачем.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від АТ «Банк Кредит Дніпро» у червні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, про наявність іпотеки був обізнаний ще під час розгляду справи № 2-8014/11. ОСОБА_1 продовжуючи свої недобросовісні дії без згоди без згоди іпотекодержателя - банку уклав з ОСОБА_4 договори іпотеки від 11 листопада 2016 року та 11 липня 2018 року, які, наразі, визнано недійсними рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі № 201/9644/18.

Незважаючи на наявність судових рішень, які набрали законної сили, встановлення судами за ОСОБА_1 статусу іпотекодавця, та обставин законного набуття банком у власність спірного нерухомого майна, позивач знову звернувся із цим позовом.

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна щодо спірного нерухомого майна не змінювався, та, відповідно, в Реєстрах інформація про наявність обтяження та іпотеки була наявна.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі, не є подібними до цих правовідносин.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 10 травня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.

Справа № 201/12564/21 надійшла до Верховного Суду 24 травня 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_3 18 листопада 2005 року було укладено договір про надання кредитної лінії № 181105/1-USD на споживчі цілі у сумі 195 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 09 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 181105/1-USD-ІП, на підставі якого в іпотеку банку було передано нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літера А-12 на першому поверсі, частина приміщення № 36 поз. 3-7, загальною площею 144,2 кв. м.

Рішенням Постійно діючого третейського суду «Левлекс» від 30 жовтня 2008 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на приміщення № 40 на І-му поверсі в житловому будинку літера А-12, поз.1-9, загальною площею 232,6 кв. м, в тому числі на антресольний поверх поз. 4-9, ганки літери а7, а8 на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року у справі № 2-4248/2010, яка набрала законної сили 08 грудня 2010 року, затверджено укладену між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 мирову угоду, згідно з якою ОСОБА_3 з метою погашення боргу було передано ОСОБА_2 належне йому на праві власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирком літери а7, а8.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 12 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 100, нежиле приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку літера А-12 на 1-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ганки з козирками літера а7, а8, ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_1

24 січня 2011 року право власності ОСОБА_1 зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 24 січня 2011 року за № 28758758.

ОСОБА_5 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11 листопада 2016 року, того ж дня укладено з ОСОБА_4 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1714 на підставі якого ОСОБА_5 передав в іпотеку ОСОБА_4 нежиле приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку літера А-12, на 1-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ганки з козирками літери а7, а8 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору банк звернувся з позовом до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська про стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 181105/1-USD.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року у справі № 2-1838/10 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії № 181105/1-USD-ІП від 18 листопада 2005 року в сумі 3 950 392,09 грн.

Заборгованість за кредитним договором № 181105/1-USD від 18 листопада 2008 року погашена не була, рішення суду боржником не виконано.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 липня 2011 року позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літера А-12, на 1-му поверсі приміщення № 40 поз.1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками під літерами а7, а8, зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_1 , є предметом іпотеки за договором іпотеки від 09 червня 2006 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року у справі № 22-ц/490/950/12 скасовано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 липня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-ІП від 09 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 1595, а саме: нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літера А-12 на 1-му поверсі приміщення № 36, позиція 3-7, загальною площею 144,2 кв. м, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 2 252 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 12 вересня 2018 року йому стало відомо, що право власності на належне йому нерухоме майно, яке має реєстраційний номер: 101, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р. О. 07 вересня 2018 року зареєстроване за АТ «Банк Кредит Дніпро». Підставою для реєстрації права власності банка слугували: дублікат Договору іпотеки, виданий 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В. М.; дублікат Додаткової угоди № 2 до Договору іпотеки, виданої 06 вересня 2018 року; дублікат угоди № 1 до Договору іпотеки, виданої 06 вересня 2018 року (копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 137533574 від 12 вересня 2018 року додається).

З метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач у травні 2019 року пред`явив позов до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О., АТ «Банк Кредит Дніпро», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності та іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року у справі № 201/5400/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О., АТ «Банк Кредит Дніпро»», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію іпотеки задоволено частково. Визнано неправомірним і скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О. про державну реєстрацію права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлове приміщення в житловому будинку літера А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 27840309 від 07 вересня 2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42920708 від 10 вересня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 201/5400/19 рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні. У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 201//5400/19 рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2020 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.

Вказаною постановою також встановлено, що нежитлове приміщення № 40 утворилося внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створено з прив`язкою до вже існуючої нерухомості (переданого ОСОБА_3 в іпотеку банку приміщення № 36) з використанням її функціональних елементів, у зв`язку з чим іпотекодержателем спірного нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 09 червня 2006 року № 181105/1-USD-ІП є АТ «Банк Кредит Дніпро», а ОСОБА_1 , як новий власник предмета іпотеки, набув статусу іпотекодавця.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі № 201/9644/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1714, зареєстрований в реєстрі заборон за № 1715. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 липня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О. М., зареєстрований в реєстрі за № 665, зареєстрований в реєстрі заборон за № 666.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в житловому будинку літера А-12 на I-му поверсі приміщення № 40 позиція 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ганки з козирками а7, а8, зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10973942 та належить на праві власності ОСОБА_1 є предметом іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-IП від 09 червня 2006 року. Обтяження (іпотека) було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 07 листопада 2008 року і в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 серпня 2006 року. ОСОБА_3 було здійснене будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні. За результатами такого будівництва та подальшої його інвентаризації змінений як номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, в житловому будинку літера А-12 на І поверсі, так і номери його внутрішніх приміщень поз.1-9. При цьому збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв. м до 232,6 кв. м, додані ґанки з козирками а7, а8. Судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення № 36 в житловому будинку літера А-12 на І-му поверсі частина приміщення № 36 поз. 3-7 загальною площею 144,2 кв. м, а також приміщення № 40 в житловому будинку літера А-12 на І-му поверсі приміщення № 40 поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками а7 а8, незалежно від площі, номеру приміщення та його власника мають один і той же реєстраційний будівельний номер № 10973942.

Судами також встановлено, що про наявність іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» позивач був обізнаний під час розгляду справи № 2-8014/11 та продовжуючи свої недобросовісні дії без згоди іпотекодержателя банку уклав з ОСОБА_4 договори іпотеки 11 листопада 2016 року та 11 липня 2018 року, які визнано недійсними рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі № 201/9644/18.

Крім того, факт обізнаності позивача про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Банк Кредит Дніпро» встановлено в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року у справі № 22-ц/490/950/12.

07 вересня 2018 року АТ «Банк Кредит Дніпро» в позасудовому порядку було набуто право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення в житловому будинку літера А-12 на першому поверсі, приміщення № 40, поз. 1-9, загальною площею 232,6 кв. м, ґанки з козирками літери а7, а8, за адресою: АДРЕСА_1 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (стаття 4 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частини перша-третя статті 24 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Таким чином, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно в позасудовому порядку.

Частиною першою статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої, частини другої статті 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно з пунктом 11, абзацами першим, другим пункту 11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, (далі - Порядок № 1127) формування та реєстрація заяв проводиться в порядку черговості звернення заявників до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. У разі коли після формування та реєстрації заяви до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса звернувся інший заявник щодо того самого майна, державний реєстратор, уповноважена особа приймає відповідні документи, формує та реєструє заяву. Про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Повідомлення власника об`єкта нерухомого майна здійснюється державним реєстратором у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу власника як адреси для зворотного зв`язку шляхом надсилання на таку електронну адресу інформації в електронній формі про тип заяви, її реєстраційний номер, дату та час подання, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові заявника з накладенням власного електронного цифрового підпису.

Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (пункт 57 Порядку № 1127).

Пунктом 61 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений у статтях 10, 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 було здійснено будівництво антресольного поверху і ґанків у приміщенні, за результатами якого було змінено як номер нежитлового приміщення в цілому на № 40, в житловому будинку літера А-12 на І поверсі, так і номери його внутрішніх приміщень поз.1-9, збільшилась загальна площа приміщення з 144,2 кв. м до 232,6 кв. м, додані ґанки з козирками літери а7, а8.

Судами під час розгляду справи № 201//5400/19 встановлено, що нежитлове приміщення № 40 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив`язкою до уже існуючої заставленої нерухомості (приміщення № 36), з використанням її функціональних елементів, іпотекодержателем якої є АТ «Банк Кредит Дніпро», та ці приміщення мають один і той же реєстраційний будівельний номер № 10973942.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд правильно зазначив, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 2-4352/11, від 16 грудня 2020 року у справі № 496/3663/16, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, суд касаційної інстанції відхиляє з огляду на таке.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].

Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать практиці Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, висловленій у постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Аргументи касаційної скарги про те, що на час придбання ним нерухомого майна будь-які обтяження на нього були відсутні, судових спорів або рішень щодо нього не існувало, тому він є добросовісним набувачем, суд касаційної інстанції також відхиляє з таких підстав.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, на підставі договору іпотеки іпотекодержатель має право ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку з посиланням на обставини щодо невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання або в позасудовому порядку, внаслідок чого право власності іпотекодавця на майно може припинитися в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року у справі № 22-ц/490/950/12 звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 181105/1-USD-ІП від 09 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 1595, а саме: нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літера А-12 на 1-му поверсі приміщення № 36, позиція 3-7, загальною площею 144,2 кв. м, із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 2 252 000 грн.

Тобто, банк реалізував надане йому право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Крім того, за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Під час розгляду справи № 201/5400/19 судами встановлено, що нежитлове приміщення № 40 утворилося внаслідок реконструкції, перепланування приміщення № 36, воно не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створено з прив`язкою до вже існуючої нерухомості (переданого ОСОБА_3 в іпотеку банку приміщення № 36) з використанням її функціональних елементів, у зв`язку з чим іпотекодержателем спірного нерухомого майна згідно з договором іпотеки від 09 червня 2006 року № 181105/1-USD-ІП є АТ «Банк Кредит Дніпро», а ОСОБА_1 , як новий власник предмета іпотеки, набув статусу іпотекодавця, тому відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Посилання у касаційній скарзі на неналежну оцінку доказів судами попередніх інстанцій суд касаційної інстанції також відхиляє, оскільки згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Отже, заявником не мотивовано та не доведено, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права щодо порядку та оцінки доказів, зокрема, отримання доказів та/або дослідження доказів.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров