КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №361/3182/22 Головуючий у 1 інстанції: Сердинський В.С.

Провадження №22-ц/824/14900/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

5 грудня 2023 року м. Київ

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовну заяву обґрунтовує тим що 6 січня 2021 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав ОСОБА_1 17 000 доларів США, а той зобов`язався повернути борг протягом десяти днів після звернення позичальника про повернення боргу.

09 лютого 2022 року позивачем було направлено вимогу про повернення коштів, однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав.

12 червня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Дядюри В.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту: на майно, що належить або підлягає передачі відповідачу ОСОБА_1 і знаходиться у нього чи в інших осіб; на грошові кошти, що належать або підлягають передачі відповідачу ОСОБА_1 і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява обґрунтована тим, що відповідач може уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна, а тому для уникнення наведених ризиків та виконання рішення в майбутньому наявна необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Дядюри Віктора Олександровича про забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що містяться на рахунках у банках, що належать ОСОБА_1 , у межах суми позовних вимог - 17 000 доларів США 00 центів; проценти за користування грошовими коштами у розмірі 41 149 гривень 73 копійки; 3% річних у розмірі 5 957 гривень 86 копійок; інфляційні втрати у розмірі 50 788 гривень 79 копійок.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки предметом даного позову є стягнення суми заборгованості за договором позики, яку просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 17 000 доларів США 00 центів, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 41 149 гривень 73 копійки, 3% річних у розмірі 5 957 гривень 86 копійок; інфляційні втрати у розмірі 50 788 гривень 79 копійок, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року та постановити нову, якою повернути заяву про забезпечення позову заявнику.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не навів будь-яких письмових доказів, які б підтверджували необхідність забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову судом не враховано, що відповідач позову не визнає з огляду на те, що будь-якої вимоги про оплату коштів від позивача не отримував.

Вказує, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не дослідив усіх обставини справи, як того вимагають вказані вище норми процесуального права.

Заява про забезпечення позову не містить будь-яких доказів про те, що існують обставини, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому вказує на недоведеність обставин які б давали підстави для забезпечення позову та порушення балансу інтересів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

1 листопада 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дядюра В.О. подав відзив на апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову, в якій просила апеляційну скаргу залити без задоволення з підстав того що ухвала не містить вимог щодо накладення арешту на все майно, а лише в межах суми заявлених вимог.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокатДядюри В.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залити без змін ухвалу Броварського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року щодо забезпечення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не навів будь-яких письмових доказів, які б підтверджували необхідність забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду та реалізації кожному права на судовий захист.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дядюра В.О. просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках відповідача, вважаючи, що відповідач ОСОБА_1 має можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна, а тому для уникнення наведених ризиків та виконання рішення в майбутньому наявна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те що розглядаючи заяву про забезпечення позову судом не враховано, що відповідач позову не визнає, будь-якої вимоги про оплату коштів від позивача не отримував є безпідставною, так як спір по суті не вирішується.

Колегія суддів, наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою наддасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі 910/3836/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову дотримався розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю безпідставного порушення прав відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. З заяви про забезпечення позову вбачається, що причинами сумніву щодо добросовісності відповідача є факт свідомого ухилення від добровільного повернення коштів за вимогою позивача та заперечення загалом по суті позову, наявність можливості у відповідача користуватись належним йому майном.

Колегія суддів прийшла до висновку, що обраний захід забезпечення позову є таким, який в найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими ним вимогами.

Невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 6 грудня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко