Ухвала

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 344/15558/21

провадження № 61-5044ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2022 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 1999 року, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до заключення про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , розмір земельної ділянки під будинком, в якому розташована їхня квартира за фактичним використанням складає

544,5 кв. м, в тому числі під будівлями - 212,4 кв. м, з них під

житловими - 154,70 кв. м, під нежитловими - 57,70 кв. м,

під двором - 332,1 кв. м.

У липні 2021 року позивачі провели обміри земельної ділянки, яка відноситься до прибудинкової території їхнього будинку, та виявили, що її частина, а саме 0,0065 га, приватизована ОСОБА_4 .

Позивачі також вказали, що з 1954 року зміни до генерального плану міста Івано-Франківська за земельною ділянкою, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , не вносилися, і тому, відповідно, Івано-Франківська міська рада при затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки ОСОБА_4 повинна була перевірити відповідність земельної ділянки генеральному плану та архівним даним, однак цього не було зроблено, що призвело до незаконної передачі частини земельної ділянки площею 0,0065 га, якою вони користувалися, у власність ОСОБА_4 .

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просили суд

- визнати недійсним та скасувати пункт 1, підпункт 1.1 рішення ХХVІІ сесії Івано-Франківської міської ради від 20 травня 2008 року «Про матеріали управління земельних ресурсів в місті Івано-Франківську щодо передачі громадянам у власність та надання в користування земельних ділянок» щодо затвердження технічної документації із землеустрою зі складання документів, що посвідчують право власності на землю та передачі у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0184 га, яка розташована на АДРЕСА_4 ;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0184 га, яка розташована на АДРЕСА_4 , виданий 29 серпня 2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі

за № 82.

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності від 23 вересня 2021 року № 60591446

ОСОБА_4 на земельну ділянку відповідно до державного акта на право власності.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області своїм рішенням від 12 грудня 2022 року (у складі судді Татарінової О. А.) у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовив.

У грудні 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області додатковим рішенням від 23 грудня 2022 року ухвалив додаткове рішення у справі.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

Івано-Франківський апеляційний суд своєю постановою від 28 лютого

2023 року (у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Томин О. О.,

Фединяка В. Д.) рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня

2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 грудня 2022 року залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи в розмірі по 1 000 грн з кожної.

Судові рішення мотивовані тим, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_4 , яка у встановленому законом порядку зареєструвала речове право на нерухоме майно. Позивачами на доведено належними та допустимими доказами наявність речових прав на земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1 , а, отже, не доведено порушення їхніх прав та законних інтересів як землекористувачів цієї земельної ділянки. Таким чином, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2022 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, в якій заявниці просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову та відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд своєю ухвалою від 24 квітня 2023 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявникам надати уточнену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України (обґрунтувати підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У травні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 24 квітня 2023 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшла уточнена касаційна скарга, в якій заявники підставою касаційного оскарження судових рішень вказують пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд своєю ухвалою від 22 травня 2023 року продовжив

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявникам подати виправлену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У червні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 22 травня 2023 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшла уточнена касаційна скарга, в якій заявники зазначили постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та надали копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалами Верховного Суду

від 24 квітня 2023 року, усунуті.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі незначної складності, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним та скасування рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від: 01 вересня

2022 року у справі № 570/2515/17 (провадження № 61-7965ск22),

10 листопада 2022 року у справі № 125/191/19 (провадження

№ 61-10940ск22).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню.

Разом з тим, посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду є виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення у постанові Івано-Франківського апеляційного суду

від 28 лютого 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявниць про зупинення виконання додаткового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2022 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук