ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

місто Київ

справа № 519/13/17

провадження № 61-10192св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у складі судді Барановської З. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 25 червня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14 червня 2001 року № 212, мати позивачки ОСОБА_3 , яка діяла в її інтересах як неповнолітньої доньки, підписала договір купівлі-продажу № 428/Ю квартири АДРЕСА_1 , за яким відчужена зазначена квартира, 1/5 частка якої належала позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 2001 року № НОМЕР_1 .

Позивачка зазначила, що в порушення вимог законодавства ніякого іншого житла на ім`я позивачки батьками придбано не було. Так, батько позивачки

ОСОБА_2 23 липня 2001 року за грошові кошти виручені від продажу вказаної квартири придбав у свою особисту приватну власність квартиру

АДРЕСА_2 . Мати позивачки ОСОБА_3 , усвідомивши наявність порушення прав позивачки, як неповнолітньої особи, діючи в її інтересах, звернулась до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 (батька ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )) про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, за участю третіх осіб - ОСОБА_6 , виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 16 листопада 2009 року позов задоволений у повному обсязі, вказана квартира визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Оскільки ця квартира придбана батьком позивачки за грошові кошти, які виручені від продажу квартири АДРЕСА_1 , 1/5 частка якої належала позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 2001 року № НОМЕР_1 , дозвіл на продаж якої наданий рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14 червня 2001 року № 212, а батько позивачки ОСОБА_2 , укладаючи договір купівлі-продажу, не зазначив позивачку, як неповнолітню доньку, у переліку покупців у договорі купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_2 , що порушило її майнові права неповнолітньої особи, тому відповідно до вимог частини першої статті 48 ЦК України (у редакції 1963 року) ця угода є недійсною, оскільки не відповідає вимогам закону, у тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей, з моменту її укладення

(частина перша статті 59 ЦК України (у редакції 1963 року).

Також позивачці стало відомо, що її батько ОСОБА_2 06 червня 2008 року уклав договір іпотеки із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі -

ЗАТ «ОТП Банк»), за яким передав в іпотеку цю квартиру. Крім того, позивачка дізналась, що на виконанні ВДВС Южненського МУЮ Одеської області знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 722 064,10 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

від 02 лютого 2010 року № 655, яким передбачено звернення стягнення на вказану квартиру.

Отже, позивачка вважає, що порушено вимоги статей 203, 215, 216, 369 ЦК України при укладені цих договорів, оскільки вони суперечать правам та інтересам позивачки, яка була неповнолітньою на момент їх укладення. Відповідно до вимог частини четвертої статті 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивачка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 липня 2001 року, посвідчений державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори за реєстром № 2243, у частині зазначення ОСОБА_2 одноосібним покупцем квартири, та договір іпотеки від 06 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Южного міського нотаріального округу Одеської області Сарамагою О. Д. за реєстром № 1619, за яким в іпотеку передана квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки позивачкою не заявлено вимог до продавців квартири, які є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу, тому вимоги

в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не підлягають задоволенню у зв`язку з неналежним визначенням сторін у позові. Також не можуть бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним недобросовісні дії батька позивачки ОСОБА_2 , який передав в іпотеку квартиру, не повідомивши про право власності неповнолітньої дитини на квартиру, яка передана в іпотеку, та без попередньої згоди органу опіки та піклування на його укладення, оскільки право власності на предмет іпотеки у позивачки на момент його укладення був відсутній, а банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, враховуючи, що на час укладення оспорюваного договору позивачка не була власником спірного майна,

а банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці. Також погодився, що позивачкою не заявлено вимог до продавців квартири, а залучення неналежного відповідача є самостійної підставою для відмови у позові.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі

№ 758/10554/16, Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі

№ 6-1793цс15.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Встановлені судами обставини

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1, а. с. 6).

25 червня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 14 червня 2001 року № 212 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 428/Ю, а саме: квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , між

ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та

ОСОБА_8 , згідно з якого відчужена 1/5 частка квартири, яка належала позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 2001 року № НОМЕР_1 , виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради Одеської області.

Батько позивачки ОСОБА_2 23 липня 2001 року уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 ,

із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , діючого від свого імені та в і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_13

06 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № МL-502/081/2008, відповідно до якого йому надано кредит у розмірі 75 000,00 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 його зобов`язань, 06 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № РМL-502/081/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Сарамага О. Д. за № 1619. Предметом договору іпотеки є квартира

АДРЕСА_2 , яка на дату укладення договору іпотеки належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колосковою Т. І., державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області 23 липня 2001 року за реєстровим № 2243, зареєстрованого в КП «ЮМТІ» 25 липня 2001 року в реєстровій книзі № 16 пр. під реєстровим № 42 на сторінці № 3 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 квітня 2008 року № 22882340.

Відповідно до пункту 5.1 іпотечного договору ОСОБА_2 вказав, що на момент укладення договору іпотеки перебував у фактичних шлюбних відносинах

з ОСОБА_3 та її згода на укладення договору іпотеки отримана

в установленому законом порядку. Справжність її підпису під заявою засвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу 06 червня

2008 року Сарамагою О. Д. за реєстровим номером 1617. На квартиру, що передається в іпотеку, малолітні, неповнолітні діти права користування не мають, тому згода орану опіки та піклування на укладення договору іпотеки не потрібна.

16 листопада 2009 року рішенням Южного міського суду Одеської області

у цивільній справі № 2-443/2009 за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поширення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири та визнання квартири спільною сумісною власністю, треті особи: ОСОБА_6 , орган опіки та піклування виконкому Южненської міської ради, позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру

АДРЕСА_2 .

06 травня 2010 року прийнято рішення про реєстрацію права спільної сумісної власності на підставі цього рішення за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

26 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір відступлення права вимоги, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором

від 06 червня 2008 року № МL-502/081/2008 укладений з ОСОБА_2 , що забезпечений іпотекою за договором іпотеки.

12 вересня 2016 року постановою заступника начальника ВДВС Южненського МУЮ Одеської області відкрито виконавче провадження за виконавчим написом

від 02 лютого 2010 року № 655 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми

у розмірі 722 064,10 грн.

Правове обґрунтування

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

(частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі

у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51

ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови

у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено серед іншого, добросовісність.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Висновки за результатами розгляду касаційноїскарги

Щодо вимог позивачки до ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

27 вересня 2019 року Южний міський суд Одеської області ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до

ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер відповідач у справі - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданий 15 січня 2020 року Комітетом записів актів цивільного стану адміністрації міста Тули.

29 січня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року доручено компетентному суду Російської Федерації виконати судове доручення шляхом витребування належним чином засвідченої копії спадкової справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та актового запису про смерть

№ 06 складеного Комітетом записів актів цивільного стану адміністрації міста Тули. Після виконання доручення зібрані матеріали направити на адресу Одеського апеляційного суду. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року зупинено до надходження відповіді від компетентного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації на судове доручення.

11 травня 2022 року Управління Міністерства юстиції в Одеській області направило до суду документи, які були складені на виконання доручення Одеського апеляційного суду про виконання процесуальних дій (витребування належним чином завіреної копії спадкової справи ОСОБА_2 ) на умовах Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 травня 2022 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та іпотеки.

За приписами статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі

у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

За отриманою на запит Одеського апеляційного суду інформацією, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

До Одеського апеляційного суду також не надходила інформація про те, що орган місцевого самоврядування звернувся до суду із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно із частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 377 ЦПК України передбачено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Встановивши, що відповідач - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після прийняття 27 вересня 2019 року судом першої інстанції рішення у цій справі, на стадії апеляційного перегляду справи, а інформація про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 чи подання заяви про визнання спадщини відумерлою у Одеського апеляційного суду відсутня, тому відсутні підстави для залучення правонаступників у цій справі.

Відсутність правонаступників відповідача на стадії апеляційного перегляду справи, з урахуванням положень частини третьої статті 377 ЦПК України, зобов`язує суд апеляційної інстанції перевірити законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки процесуальні наслідки смерті фізичної особи - сторони в спірних правовідносинах, за відсутності правонаступництва, після ухвалення рішення, залежать від того, чи відповідає оскаржуване рішення критерію законності та обґрунтованості.

Заявниця у касаційній скарзі посилається на неврахування апеляційним судом постанови від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16, у якій вирішуючи спір про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення невиплаченої заробітної плати Верховний Суд вказав на те, що «процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах».

Водночас такі доводи є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд встановив відсутність правонаступників померлого ОСОБА_2 , тому переглянув справу за наявними в ній доказами, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

По суті спору

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які встановивши, що на момент укладення договору іпотеки право власності на спірну квартиру у позивачки було відсутнє, а банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці, оскільки визнання 16 листопада 2009 року Южним міським судом Одеської області у справі № 2-443/2009 квартири, яку передано в іпотеку, спільною сумісною власністю не впливає на суть правовідносин та їх дійсність, дійшли висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним. Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки позивачкою не заявлено вимог до продавців квартири, які є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування висновку Верховного Суду

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1793цс15.

Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд касаційної інстанції визначає подібність правовідносин з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами

й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Оскільки врахуванню підлягають висновки у справах у подібних правовідносинах, Верховний Суд аналізує наведені заявником як приклади на предмет подібності обставини наведеної як приклад справи до обставин розглядуваної справи.

Верховний Суд України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1793цс15 сформулював висновок про те, що договір іпотеки, що вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215

ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Так у справі № 6-1793цс15 суди установили, що постійне місце проживання матері малолітнього є спірна квартира, яка є предметом іпотеки, водночас у справі, яка переглядається у касаційному порядку, на момент укладення договору іпотеки єдиним власником спірної квартири був батько позивачки ОСОБА_2 , право власності якого було зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Отже, у справі № 6-1793цс15 наведеній заявницею у касаційній скарзі, встановлені інші фактичні обставини ніж у справі, яка переглядається у касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень правових висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), є необґрунтованими.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені

в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 27 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний