Справа № 212/8362/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі.

21 жовтня 2021 року ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дехта Р.В.,цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя в натурі прийняти до свого провадження.

Уточненою позовною заявою від 13 липня 2023 року, поданою до канцелярії суду представником позивача, ОСОБА_3 , було уточнено позовні вимоги.

Представник позивача зазначив, що з 21 серпня 1987 року по 29 квітня 2015 року позивач та відповідач перебували у шлюбі. За період шлюбу позивачем та відповідачем сумісно за спільні кошти на потреби сім`ї було придбано Гараж №328 в Обслуговуючому кооперативі Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний», придбаний у 2001 році. 07.09.2017 року відповідач переоформила спірний гараж на свого батька, докази чого знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до висновку про оцінку майна вартість спірного майна складає 142 000 гривень.

Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Гараж №328 в Обслуговуючому кооперативі Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний», придбаний у 2001 році, вартістю 142 000 (сто сорок дві тисячі) гривень.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 частини Гаражу №328 в Обслуговуючому кооперативі Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний», у розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) гривень.

Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача: ОСОБА_3 в судове засідання з`явилась, на задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві наполягала.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, зазначила, що примирення відповідача з позивачем неможливе, в задоволенні позовних вимог просила суд відмовити. Відзив не надавала.

Відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 серпня 1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №859.

29 квітня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №51.

Судом встановлено, що 09 лютого 2001 року Протоколом №1 засіданням правління ОВІГ «Індустріальний» ОСОБА_2 прийнято до членів кооперативу ОВІГ «Індустріальний» з 29.10.2000 року, гараж № НОМЕР_1 .

Також дана обставина встановлена відповіддю Обслуговуючого кооперативу Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2023 року.

Судом встановлено, що на час розгляду інших цивільних справ про поділ майна подружжя, гараж № НОМЕР_1 в Обслуговуючому кооперативі Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний» відповідач переоформила без згоди позивача на свого батька - 07.09.2017 року, що підтверджується заявою відповідача від 07.09.2017 року.

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 від 07.09.2017 року, в якій ОСОБА_4 просить Голову ОВІГ «Індустріальний» прийняти його в члени кооперативу у зв`язку з переоформленням на нього гаражу № НОМЕР_1 його донькою ОСОБА_2 .

Дана обставина, а саме переоформлення спірного гаражу відповідачем на свого батька, ОСОБА_4 , також підтверджена представником відповідача.

Відповідно до ч.1-2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, яке придбано за час шлюбу.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вказаною постановою також роз`яснено, що при здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Верховний суд в постанові від 23 травня 2018 року в справі № 640/11441/15 дійшов висновку, що гараж є неподільним майном і не може бути поділений в натурі між колишнім подружжям, а також, що повністю внесений пайовий внесок члена гаражно-будівельного кооперативу у вигляді грошових коштів за час дії Закону України «Про власність» трансформувався у право власності на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 Постанови від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльність гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснив, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15 Закону України «Про власність»). Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства.

Виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

У разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу.

В матеріалах справи міститься висновок про оцінку майна від 04.07.2023 року, в якому зазначено, що гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 24 м.кв., який знаходиться в ТВІГ «Індустріальний», Покровський район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область має вартість 142 000 (сто сорок дві тисячі) гривень без ПДВ.

Враховуючи те, що спірний гараж було придбано відповідачем у період шлюбу з позивачем, та було відчужено вже після розірвання шлюбу, суд вважає, що право позивача порушено, а тому позовна вимога позивача щодо стягнення грошової компенсації вартості майна подружжя підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Гараж №328 в Обслуговуючому кооперативі Товариство власників індивідуальних гаражів «Індустріальний», придбаний у 2001 році суд зазначає, що спірний гараж не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя, адже вищезазначений гараж не зареєстрований як об`єкт речового у форма права власності на нерухоме майно.

Таким чином, позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частини гаражу № НОМЕР_1 в Обслуговуючому кооперативі товариства власників індивідуальних гаражів «Індустріальний» у розмірі 71000 (сімдесят одна тисяча) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію вартості частини гаражу № НОМЕР_1 в Обслуговуючому кооперативі товариства власників індивідуальних гаражів «Індустріальний» у розмірі 71000 (сімдесят одна тисяча) гривен 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 12 грудня 2023 року.

Суддя: Р. В. Дехта