Справа № 587/539/23
08 червня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини та повнолітнього непрацездатного сина
Позивачі звернулись до суду з вказаною позовною заявою та просять стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання колишньої дружини, яка втратила працездатність та є особою з інвалідністю 2 групи, щомісячно, в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку) та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина, який є особою з інвалідністю 2 групи, щомісячно, в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 25.04.1987 року по 12.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 12.09.2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому у 2020 році встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. З 28.03.2019 позивачу ОСОБА_4 було встановлено ІІ групу інвалідності терміном на один рік. За результатами повторного огляду 16.03.2020 року групу інвалідності продовжено на два роки. 20.04.2022 року ОСОБА_4 визнана особою з інвалідністю ІІ групи з ураженням опорно-рухового апарату безтерміново. Тобто інвалідність встановлена протягом одного року від дня розірвання шлюбу. Позивачі зазначають, що вони постійно потребують матеріальної допомоги, оскільки єдиним джерелом доходу є пенсія у зв`язку з інвалідністю, розмір якої (на момент звернення до суду) у ОСОБА_4 становить 2100 грн на місяць, у ОСОБА_5 4003,19 грн на місяць. Цих коштів недостатньо для забезпечення найнеобхідніших потреб, пов`язаних з лікуванням, харчуванням та проживанням. Відповідач є працездатною особою, жодних стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, на утриманні дітей або інших осіб не має, офіційно працює, а тому має можливість надавати допомогу, проте не бажає цього зробити. Посилаючись відповідні норми Сімейного кодексу, позивачі просять позовні вимоги задовольнити, оскільки вони є особами з інвалідністю та потребують матеріальної допомоги та відповідного утримання.
У подальшому, представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подали до суду відповіді на відзив, у яких вказують, що заперечення відповідача свідчать про небажання надавати матеріальну допомогу сину та колишній дружині, які є особами з інвалідністю, що суперечить чинному законодавству. Зазначають, що позивачі є інвалідами другої групи, внаслідок чого вони не працюють та позбавлені можливості одержувати доходи, окрім пенсії, потребують постійного прийому ліків, які є дороговартісними. Представник позивача ОСОБА_2 звертає увагу суду на висновки ВС у постанові від 24.06.2021 року по справі № 759/6629/19, які вказують на те, що положення ст. 75 СК України в частині забезпечення одного із подружжя прожитковим мінімумом можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Оскільки відповідач є працездатним, отримує заробітну плату, утриманців не має, має можливість матеріально допомагати колишній непрацездатній дружині та повнолітньому непрацездатному сину.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат Литовченко О.М., представник позивача ОСОБА_5 адвокат Біцан О.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_6 та його представник адвокат Брухно В.С. проти позовних вимог заперечували. Відповідач зазначав, що не згодний платити аліменти на утримання колишньої дружини взагалі, сину б надавав допомогу добровільно без стягнення через суд, але в меншому розмірі, чим зазначено в позовній заяві. Після розлучення все майно залишив дружині. Не має змоги сплачувати аліменти, так як має незначний дохід - працює підсобним робітником, отримує одну заробітну плату, переніс операцію на оці в 2021 році, зараз потрібно оперувати інше око, так як діагноз катаракта та робити операцію на видалення пахової грижі, а на це потрібно гроші. Проживає на даний час з цивільною дружиною, за її кошти на його ім`я було придбано автомобіль ВАЗ 2107, 2005 року.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1987 року, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12.09.2018 року розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9,10).
Відповідно до Акту огляду МСЕК №282 28.03.2019 року ОСОБА_4 було встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з зазначенням дати чергових переоглядів, останній переогляд 01.04.2022 року (а.с. 17-18,61).
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 21.04.2022 № 267699, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням, безтерміново (а.с. 7).
Крім того, ОСОБА_4 проживає разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також є особою з інвалідністю.
Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК від 20.05.2022 № 267774, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2023 року (а.с. 8). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 01.06.2023 № 662987, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено третю групу інвалідності із загальним захворюванням на строк до 01.06.2026 року з датою чергового переогляду 23.05.2026 року (а.с. 84).
У позовній заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що за станом здоров`я вони постійно приймають лікарські засоби, придбання яких потребує значних коштів, що підтверджується копіями консультативних висновків спеціалістів, виписок з медичної картки, рахунків про замовлення та оплату ліків, чеків за купівлю ліків (13-16, 19-27).
ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2100 грн на місяць, ОСОБА_5 - 4003,19 грн на місяць, що підтверджується довідками про доходи, виданими Сумським об`єднаним управлінням ПФУ в Сумській області (а.с. 11,12).
Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_4 , посилаючись на норми статей 75, 76 Сімейного кодексу України зазначає, що оскільки їй встановлена інвалідність протягом року після розірвання шлюбу, мінімальний розмір пенсії по інвалідності не дозволяє оплачувати лікування та основні потреби у харчуванні та проживанні, вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2-4 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За ч. ч. 1-2 ст. 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.
Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Як встановлено судом, набуття інвалідності позивачем ОСОБА_4 відбулося 28.03.2019 року, тобто протягом року після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_6 .
За правилами частин 2 та 3 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, в тому числі є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Крім того, така особа повинна бути такою, що потребує матеріальної допомоги.
Вирішуючи питання чи є ОСОБА_4 такою, що потребує матеріальної допомоги суд виходить із наступних обставин.
Так, відповідно до висновку за результатами консультації обласного рентгенолога ОСОБА_9 від 21.01.2019 року, ОСОБА_4 має наступні діагнози: ДОА колінних суставів 3 ст., ознаки двостороннього коксартрозу 3 ст. ускладнене асептичним некрозом головки правого стегна, ст. імпресійного перелому, клиновидна деформація тіл Т7, Т11, як наслідок перелому1, індекс клиновидності 2ст, посттравматичний деформуючий спондильоз та патологічний грудний гіперкіфоз (а.с. 16).
Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 09.01.2020 року ОСОБА_4 перебувала на амбулаторному лікуванні з 13.12.2019 по 27.12.2019 з діагнозом двосторонній коксартроз ІІІ ст., гомартроз ІІІ ст., остеохондроз хребта, виражене порушення організації опори та ходьби, укорочено праве коліно 4 см (з зазначенням переліку лікарських засобів) (а.с. 15).
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 01.03.2023 року ОСОБА_4 потребує постійного прийому лікарських засобів (перелік зазначений), потребує регулярного реабілітаційного лікування двічі на рік (а.с. 14).
На підтвердження понесених витрат представником позивача були надані фіскальні чеки та копії рецептів (а.с. 67-65).
Також, як уже було встановлено судом, на момент розгляду справи ОСОБА_4 не працює, не отримує виплат по безробіттю або інших соціальних виплат.
За таких обставин суд доходить до висновку про те, що ОСОБА_4 є особою, яка на даний час є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги, оскільки несе додаткові витрати на лікування, а розмір її пенсії по інвалідності становить 2100 грн.
Також суд вважає за необхідне врахувати при розгляді даної справи висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 75 Сімейного кодексу України, викладені в постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19.
Так, Верховний Суд зазначив, що в розумінні положень ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.
З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 Сімейного кодексу України, так і в низці інших приписів Сімейного кодексу України.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Таким чином, зміст ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями Сімейного кодексу України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).
Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття "достатній життєвий рівень" в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що "у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини" (речення друге абз. 1 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз. 4-5 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).
Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.
Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.
Тобто отримання стороною пенсії, яка формально забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум, не означає безумовної заборони щодо можливості отримання такою особою утримання від іншого із подружжя (в тому числі колишнього).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 має право на утримання (аліменти) від колишнього чоловіка.
Згідно з положеннями ст. ст. 79-80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.
Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
При визначенні розміру аліментів, які мають бути стягнуті на користь позивача та визначаючи обґрунтованість розміру заявлених аліментів, суд враховує наступне.
ОСОБА_6 є особою працездатного віку, працює підсобним робітником в ТОВ «Фавор» та його дохід за період з 04.11.2022 року по 31.03.2023 року склав 62 829,83 грн (а.с. 63,64). У судовому засіданні відповідач повідомив суд, що перебуває у цивільному шлюбі з жінкою, яка має двох повнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі частки всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, однак суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_6 підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково.
Доводи представника відповідача про можливість ОСОБА_4 працювати в спеціально створених умовах не впливає на висновок суду, оскільки позивач пересувається на двох милицях зі сторонньою допомогою, а тому не має можливості працювати та потребує постійного лікування.
Щодо позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з відповідача на його користь аліментів на його утримання як повнолітньої непрацездатної сина, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.
Таким чином, аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).
Сімейний КодексУкраїни не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина".
Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.
Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язковедержавне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст.2 6 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи.
Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).
За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні").
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 20.05.2022 року було встановлено інвалідність другої групи у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2023 року. Під час розгляду справи в суді представником позивача ОСОБА_1 було долучено довідку до акту огляду МСЕК, відповідно до якої ОСОБА_5 01.06.2023 року встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.06.2026 року (а.с. 84).
Як вбачається з наявних у матеріалах справи консультаційних висновків спеціаліста, виписок із медичної картки хворого (а.с. 23,24,25,26) ОСОБА_5 встановлений діагноз: внутрішньомозкова пухлина правої лобної ділянки з вториною епілепсією та для підтримки стану здоров`я він вимушений постійно приймати ліки, на придбання яких потрібні значні кошти. Крім того, ОСОБА_5 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка також має інвалідність другої групи та отримує мінімальну пенсію по інвалідності, а тому матеріальне становище є тяжким і він потребує додаткових коштів на своє утримання.
За змістом положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).
Аналіз статтей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Відповідач ОСОБА_6 є працездатним, отримує заробітну плату, а тому може надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному сину та в силу закону має відповідний обов`язок.
Суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання сина не надає, а тому аліменти підлягають присудженню за рішенням суду.
Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти відповідачем до суду не надано.
А тому, беручи до уваги обставини справи, стан здоров`я повнолітнього непрацездатного сина, враховуючи, що він проживає з матір`ю ОСОБА_4 , яка також є особою з інвалідністю, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 та стягнути з відповідача аліменти на його утримання як повнолітньої непрацездатної дитини, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і на весь період непрацездатності. оскільки такий розмір аліментів є обґрунтованим та доцільним з огляду на характер захворювання ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2147,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 160, 180-182, 183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме безстроково.
Стягувати з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на його утримання як повнолітньої непрацездатної дитини, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і на весь період непрацездатності.
В решті позовних вимог відмовити.
В порядку ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави 2147 грн. 20 коп. судового збору.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 09.06.2023 року.

Суддя Л.М. Гончаренко