РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степанової Н.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Київського міського округу Івченко Анастасія Володимирівна про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, визнання договорів недійсними, поділ майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, визнання договорів недійсними, поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що з грудня 2011 року він з ОСОБА_4 почав зустрічатися, а у січні 2012 року він запропонував їй проживати разом та вести спільне господарство, на що вона погодилась.

З січня 2012 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . З часу спільного проживання вони вели спільний бюджет, мали спільних друзів, спільно відпочивали.

03 липня 2012 року вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та з цього часу почали в ній проживати до червня 2015 року.

02 квітня 2013 року вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

01 серпня 2013 року між ними було зареєстровано шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року шлюб між ними розірвано.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 15 червня 2016 року квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 30 липня 2015 року було відчужено без згоди другого з подружжя на користь ОСОБА_5 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2015 року № 569 було відчужено без згоди другого з подружжя на користь ОСОБА_5 .

Такої згоди він не надавав, договори були укладені не в інтересах сім`ї та одержані за цими договорами кошти не були використані в інтересах сім`ї.

Просив суд ухвалити рішення, яким:

- встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 ;

- визнати недійсним договір дарування від 30 липня 2015 року № 515, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 вересня 2015 року № 569, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року до участі у справі залучено третю особу - приватного нотаріуса Київського міського округу Івченко А.В.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про зустрічне забезпечення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що квартири були придбані під час спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з тим, спірні квартири були відчужені ОСОБА_4 без згоди позивача.

Відповідач ОСОБА_5 та представник обох відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали викладене у запереченнях та відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 103-107, 172-177). Зазначили, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вважають, що спільний відпочинок не є доказом виникнення шлюбних відносин між сторонами. Позивачем не доведено наявності між ним та ОСОБА_4 у цей період спільного побуту та бюджету. Спірні квартири ОСОБА_4 придбала за власні кошти у період до спільного проживання та реєстрації шлюбу з позивачем. У зазначений в позові період з січня 2012 року по червень 2013 року вони лише зустрічались, проте разом не проживали. Таким чином, зазначені квартири є особистою приватною власністю відповідача. Крім того, на момент придбання квартир позивач ще не досяг повноліття. Під час розгляду справи позивач не заявляв про існування рішення суду стосовно надання йому права на шлюб до досягнення шлюбного віку. З показань свідків неможливо встановити обставини спільного життя сторін, оскільки ніхто зі свідків не був обізнаний про наявність чи відсутність у сторін спільного сімейного бюджету, несення спільних витрат, здійснення побуту, джерела для заробітку. Надані стороною позивача боргові розписки, відповідно до яких ОСОБА_3 , отримав кошти у борг від ОСОБА_6 , не підтверджують факт придбання позивачем за ці кошти спірних квартир, оскільки у розписках не визначене цільове призначення коштів. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 в той період отримував лише студентську стипендію, позивачем не доведено факт здійснення ним фінансової участі у придбанні квартири по АДРЕСА_6 .

Третя особа у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність (т. 1, а.с 149).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 липня 2012 року придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4

02 квітня 2013 року придбана квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка також була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4

01 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до договору дарування від 30 липня 2015 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 132-133).

На підставі договору дарування від 14 вересня 2015 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 134-135, 136).

Позивач зазначає, що спірні квартири були придбані під час спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю. Згоди на укладення вказаних договорів дарування квартир він не надавав, договори були укладені не в інтересах сім`ї та одержані за цими договорами кошти не були використані в інтересах сім`ї.

Просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року позивач посилається на покази свідків.

Свідок ОСОБА_6 у суді показав, що позивач є його онуком. ОСОБА_4 бачив один раз на вулиці коли приїжджав до онука, фактично її не знав. ОСОБА_5 не знає, ніколи її не зустрічав. ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_4 , проте він у них в квартирі ніколи не був. Позивач розповідав йому стосовно проживання разом з ОСОБА_4 однією сім`єю. Він допомагав внуку, давав йому гроші. Позивач говорив йому, що віддавав кошти ОСОБА_4 , а вона вже вирішувала куди їх витрачати. Про свої придбання внук сильно не розповідав. Він постійно давав гроші внуку, зокрема, 500000 доларів США та 125000 євро. Гроші він позичав ОСОБА_3 для придбання квартир, але він точно не знав чи купив він спірні квартири на ці кошти. Про факт придбання спірних квартир йому стало відомо лише після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Онук під час навчання підробляв фотографуванням та займався з друзями мотоциклами.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що знає позивача з 2011 року, познайомився з ним у спортзалі, де він (свідок) працював барменом. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приходили разом на тренування. ОСОБА_5 не знає. У зал вони постійно приїздили разом. Говорив в залі постійно з ОСОБА_3 , а з ОСОБА_4 він сильно не спілкувався. У гості до них він не ходив. З приводу ведення ними спільного господарства вдома йому нічого не відомо. Поводили вони себе як сім`я, разом відпочивали, їздили на обід, тощо. Щодо придбання квартир йому нічого не відомо. До спортзалу вони приїжджали на спортивній чорній машині. Він також їздить на мотоциклі, а тому з ОСОБА_3 зустрічались інколи на вихідних (приблизно раз на місяць) під час катання на мотоциклах. ОСОБА_4 з ОСОБА_3 на мотоциклі не їздила.

Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що знайомий з позивачем з грудня 2011 року, до цього він знав Єлизавету десь з 2009-2010 років, коли вона переїхала в м. Київ на навчання. У нього з ОСОБА_4 були спільні знайомі. У грудні 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почались відносини. Пізніше в січні 2012 року вони спробували жити разом. У гості до них приходив декілька разів, потім вони переїхали за іншою адресою. У нього склалось враження, що у квартирах вони проживали разом. Вони разом постійно подорожували. ОСОБА_4 вела свій блог, викладала спільні фотографії з ОСОБА_3 . Маму ОСОБА_4 бачив, проте не знайомий з нею. Відомо, що ОСОБА_3 працював фотографом, робив фото сесії. Разом з ними на відпочинок він не їздив. З приводу придбання спільного житла йому нічого не відомо. Зараз він спілкується лише з ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що позивач є його рідним братом. З грудня 2011 року його брат з ОСОБА_4 почав зустрічатися. Бачив їх постійно разом. Брат ділився з ним та розповідав про свої відносини. ОСОБА_5 бачив декілька разів, близько з нею не знайомий. Приблизно у січні 2012 року брат з ОСОБА_4 почали разом проживати в орендованій квартирі по АДРЕСА_7 . У гостях він у цій квартирі не був. Згодом вони переїхали в іншу квартиру, яка вже була у власності. В цій квартирі він був один раз в гостях. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 разом проживали, проте як у них розподілялись фінанси йому не відомо. Вони приходили в гості до батьків з метою знайомства. Брат з ОСОБА_4 розписались, але як такого святкування не було. Брат йому розповідав, що вони з ОСОБА_4 придбали квартиру. Йому відомо, що дідусь давав кошти брату.

Суд, оцінюючи покази свідків, критично до них ставиться, оскільки жодний із свідків практично не бував у гостях у сторін та взагалі рідко разом зустрічались.

Ніхто із свідків не підтвердив факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були пов`язані у спірний період спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права і обов`язки.

Пояснення свідків щодо постійних спільних подорожей та світлин, що виставлялись ОСОБА_4 у мережі інтернет, не підтверджують факт спільного проживання сторін та ведення побуту в якості сім`ї.

Крім того, позивачем на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 не надано суду жодних письмових доказів.

Оцінивши надані докази, покази свідків, суд приходить до висновку, що позивач не довів факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року.

За таких обставин, вимога про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року задоволенню не підлягає.

Позивач також просить суд:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 ;

- визнати недійсним договір дарування від 30 липня 2015 року № 515, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 вересня 2015 року № 569, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 .

Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_4 03 липня 2012 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_4 02 квітня 2013 року.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано 01 серпня 2013 року.

Вбачається, що зазначені квартири придбані до реєстрації шлюбу між сторонами, а тому, враховуючи відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з січня 2012 року по червень 2013 року, вказані квартирі не є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 .

За таких обставин, вимоги позивача про визнання квартир спільною сумісною власністю, визнання за ним права власності на 1/2 частину спірних квартир та визнання договорів недійсними задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 74 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), третя особа приватний нотаріус Київського міського округу Івченко Анастасія Володимирівна (м. Київ, вул. Льва Толстого, 43, оф. 4) про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, визнання договорів недійсними, поділ майна.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12 червня 2023 року.

Суддя: