Справа № 462/2525/20 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2920/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: апелянта ОСОБА_1 , приватного виконавця Пиця А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

В травні 2020 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . Вимоги подання мотивовано тим, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості. Проте, згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє, наявних відкритих рахунків на які можливо звернути стягнення - немає. Виконавцем неодноразово на адресу боржника надсилались вимоги щодо надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. Враховуючи викладене, рішення станом на день звернення до суду з вказаним поданням не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, відтак подання просив задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань, по виконавчому листу №462/2525/20 від 30 березня 2021 року у виконавчому провадженні №65129193.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що звертаючись з поданням, приватний виконавець зазначив, що ним було направлено виклик приватного виконавця від 27.03.2023 року, 15.08.2023 року та 05.09.2023 року, на які боржник не з?явився. Однак, 23.08.2023 року ним було отримано виклик приватного виконавця від 15.08.2023 року, на підставі чого, було направлено лист та надано пояснення щодо обставин, які ускладнюють виконання виконавчого листа №462/2525/20 від 30.03.2021 року.

В своїх письмових поясненнях, він зазначав, що на теперішній час він не перебуває у трудових відносинах та не отримує заробітну плату, також у нього відсутні будь-які кошти у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі відсутні кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах на які б можна було звернути стягнення. У зв?язку з тим, що він є інвалідом з дитинства третьої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , єдиним доходом на проживання є пенсія по інвалідності. У своїх письмових поясненнях від 23.08.2023 року він не заперечував на стягнення боргу з пенсійних виплат, оскільки у нього відсутні інші джерела фінансування.

Також звертає увагу на те, що 12.09.2023 року він особисто прибув на виклик приватного виконавця, про що є відмітка в матеріалах виконавчого провадження та повторно надав пояснення, що його фінансовий стан не змінився та він не може здійснити погашення заборгованості у теперішній час. Усі ці обставини вказують на те, що він не вчиняв жодних дій, які б свідчили про ухиляння від виконання рішення суду.

Стверджує, що в обґрунтування Подання суду, не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Відсутність у боржника майна на яке б можна було звернути стягнення або коштів не свідчить про його ухилення, оскільки він неодноразово повідомляв виконавця про складне фінансове становище та відсутність можливості здійснити погашення заборгованості, однак, боржник не ухиляється від виконання свого зобов?язання, а потребує додаткового часу на його погашення.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні подання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, пояснення приватного виконавця Пиця А.А. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що маючи неврегульовані зобов`язання, ОСОБА_1 , умисно та свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що є підставою для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДАРЕНТ», 82278 грн. 94 коп. суми матеріальної шкоди. Крім того, стягнуто 3203,6 грн. 60 коп. судових витрат.

13 квітня 2023 року, приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65129193, яку направлено боржнику для виконання.

15 квітня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанови про накладення арешту на майно.

Приватний виконавець з метою примусового виконання судового рішення вчиняв виконавчі дії, зокрема з`ясовував майновий стан боржника, а саме приватним виконавцем направлено вимоги до банків про надання інформації щодо відкритих банківських рахунків, однак, згідно відповідей, - ОСОБА_1 , не є клієнтом банківських установ.

Відповіддю МВС на запит від 13 квітня 2021 року, у боржника на праві приватної власності відсутні транспортні засоби.

Крім того, 27.03.2023 року, 15.08.2023 року та 05.09.2023 року, ОСОБА_1 , направлено виклики до приватного виконавця для сплати боргу, на які він не з`явився.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 вказаного Закону право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 , як боржника у виконавчому провадженні у праві виїзду за межі України до виконання останнім своїх зобов`язань.

Звертаючись з поданням приватний виконавець зазначав, що ним вжито всі, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження", заходи примусового виконання рішень, однак рішення залишається не виконане боржником.

В свою чергу, права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У частині 5 статті 19 цього Закону вказано, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення , допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій , за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Так, відповідно до ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

При цьому, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Поряд з цим, приватний виконавець не долучив до матеріалів подання доказів отримання боржником усіх процесуальних рішень, виконавчого провадження, які виносилися у межах такого так як цього вимагає закон.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 23.08.2023 року боржником було направлено приватному виконавцю лист, в якому надано пояснення щодо обставин, які ускладнюють виконання виконавчого листа №462/2525/20 від 30.03.2021 року.

Також, 12.09.2023 року ОСОБА_1 прибув на виклик приватного виконавця, про що є відмітка в матеріалах виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо того, чи ухилявся ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на ннього рішенням суду, а надані виконавцем докази цього відсутні.

В свою чергу, ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

За положеннями ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, передбачена можливість звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на приватного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

При цьому, як зазначалося вище, обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Відповідно, наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань виконавцем не подано, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відтак, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зазначеним судовим рішенням зобов`язань не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому підстави для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні.

Державний виконавець в поданні не зазначив як тимчасовий виїзд за межі України гарантує повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Справа розглянута судом без участі державного (приватного) виконавця. При цьому, матеріали справи не містять жодного повідомлення учасників справи про її розгляд.

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Автоматична, необмежена заборона у праві виїзду за межі країни є порушенням статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складено 11.12.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.