Справа №524/412/23
Провадження №2/524/910/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря судового засідання Булаєнко С.М., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «НоваПей» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного простою та відшкодування моральної шкоди, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що з 01.01.2016 позивач працювала касиром ПНФП Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей». 26.12.2022 вона склала заяву про звільнення за власним бажання відповідно статті 38 КЗпП України з 06.01.2023. 05 січня 2023 року на робочу електронну пошту вона отримала наказ «Про припинення трудового договору» № 3401-к від 21.12.2022. Підставою для розірвання із нею трудового договору слугувала втрата довір`я. Просила врахувати, що жодної скарги отримувачі грошового переказу ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) не подавали і, навпаки, розпискою (заявою) вони підтвердили, що жодних претензій не мають. Вказала, що договір про матеріальну відповідальність обмежену, повну, колективну (бригадну) чи підвищену вона не підписувала. Крім того, її звільнення відбулось без згоди профспілкової організації. Своє звільнення з посади вона вважає незаконним, просить стягнути середню заробітну плату за час вимушеного простою з 06.01.2023 по 20.01.2023 в розмірі 4361,70 грн та моральну шкоду в розмірі 26 170,20 грн.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що 01 листопада 2016 року з позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Просив врахувати, що Після зміни прізвища у Позивача та найменування у Відповідача трудові відносини між сторонами не припинялись, Позивач продовжувала виконувати свої посадові обов`язки та залишилась матеріально-відповідальною особою відповідно до укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність. Перебуваючи на посаді касира ПНФП позивач виконувала функції касира (на постійній основі безпосередньо обслуговувала грошові кошти Фінансової установи) в ПНФП № 17020. 13 грудня 2022 року відповідачу надійшла службова записка Регіонального директора Управління мережею щодо розгляду питання про звільнення, зокрема, позивача за п.2 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з втратою довір`я. Службовою перевіркою було встановлено, що позивач 31.10.2022, 25.11.2022 та 02.12.2022 здійснювала операції з видачі грошових переказів третій особі (неналежному отримувачу). У своїх письмових поясненнях працівник визнала свою вину в порушені касової дисципліни та зазначила, що вчиняла такі дії за рекомендацією (вказівкою) її безпосереднього керівника начальника ПНФП №17020, з яким не бажала псувати відносини. Звертав увагу на те, що додані до позову розписки від 19.01.2023 року клієнтів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відсутність претензій до, зокрема, Позивача не спростовують висновок службового розслідування, відповідно до якого вказані клієнти свої грошові перекази особисто не отримували.

Повідомленням від 06.01.2023 позивачу було запропоновано забрати трудову книжку особисто або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, лист з номером НОМЕР_1 був отриманий позивачем 09.01.2023. Після вказаної дати письмової згоди на пересилання трудової книжки відповідач не отримував. Просив врахувати, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів тому, що звільнення позивача 06.01.2023 у зв`язку з втратою довір`я перешкоджає її подальшому працевлаштуванню, а тому вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Також зазначив, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди (час, обставини, розмір, додаткові зусилля) порушенням з боку відповідача її трудових прав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

31.10.2016 ОСОБА_2 /дошлюбне прізвище ОСОБА_10 / було прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №10 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС»/нова назва ТОВ «НоваПей»/ з 01.11.2016 на основне місце роботи на умовах підсумованого обліку робочого часу, відповідно до графіку роботи з річним обліковим періодом, з оплатою праці згідно фактично відпрацьованого часу та з випробувальним терміном три місяці. Вказана обставина підтверджується копією витягу із наказу №2327-к.

21.07.2014 позивач була ознайомлена із посадовою інструкцією касира ПНФП Філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

01.11.2016 між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність

13.12.2022 Регіональним директором Управління мережею ОСОБА_11 на ім`я генерального директора ТОВ «НоваПей» ОСОБА_12 складено службову записку, відповідно до якої було запропоновано звільнити із займаної посади касирів ПНФП №17020, в тому числі, ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я за порушення вимог ВНД та посадової інструкції касира ПНФП(видачу грошових переказів неналежному отримувачу).

06.01.2023 ОСОБА_2 ознайомилась із наказом про «Припинення трудового договору» від 21.12.2022 №3401-к на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

НОРМИ ПРАВА

Частою шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до пункту 2 частини першої, третьої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, також вимог статті 43 цього Кодексу.

У частині першій статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОЦІНКА СУДУ

Звільнення з підстав втрати довір`я (пункт 3 статті 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21) зроблено висновок, що: «за змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи України можливе лише стосовно спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі є особою, яка обслуговує грошові цінності, зокрема вказане підтверджується п. 3 посадової інструкції касира, відповідно до якого касир на початку робочого дня отримує від завідуючого касою(старшого касира) ПНФП готівку під звіт і під запис у книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей; отримує від клієнтів фізичних осіб, які є резидентами України, готівку в гривні для її подальшого переказу і зарахування на рахунки отримувачів переказів, та/або видачі Отримувачам суми переказу готівкою; видає перекази готівкою Клієнтам фізичним особам, які є резидентами України в гривні.

Щодо фактів винних дій позивача, що стали підставою для втрати довір`я роботодавця. Так, судом були досліджені матеріали службової перевірки, зокрема копії реєстрів підсумків операцій з готівкою, реєстри операцій касира ОСОБА_2 , відеозаписи, а також письмові пояснення позивача на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей». На переконання суду, в своїй сукупності вказані докази підтверджують факт порушення позивачем посадової інструкції в частині проведення ідентифікації клієнтів(п.3.1.10, 3.2.1 посадової інструкції).

Факт втрати довір`я роботодавця підтверджується службовою запискою.

Отже, на переконання суду наведені обставини свідчать про наявність підстав для звільнення позивача відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Щодо доводів представника позивача про те, що звільнення позивача відбулось без згоди профспілки.

Так, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

З огляду на те, що суду не були подані доказів. які б підтверджували те, що позивач обрана до профспілкового органу, а її звільнення відбулось у період дії воєнного стану, суд вважає обґрунтованим рішення роботодавця щодо звільнення без отримання згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації.

Щодо доводів стосовно складання заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Так, суд враховує те, що вказана заява була складена позивачем 26.12.2022 на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей» ОСОБА_12 .. Разом із тим, суд наголошує на тому, що наказ «Про припинення трудового договору» №3394-к був виданий 21.12.2022, тобто за 5 днів, до дати складання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстави для зобов`язання відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки, ОСОБА_2 , про її звільнення з посади за ст. 36 КЗпП України.

Крім того, суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу може бути стягнутий у разі, якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника. В даній справі судом було встановлено, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суду вважає похідними, а тому відмовляє у їх задоволенні.

На думку суду, доводи позивача щодо утримання неповнолітньої дитини не впливають на висновки суду щодо правомірності звільнення позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати суд покладає на позивача. З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позову та приймаючи до уваги те, що клопотання представника позивача не містить достатніх обґрунтувань щодо необхідності зменшення розміру понесених відповідачем судових витрат, суд стягує із позивача на користь позивача судові витрати в сумі 8000 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «НоваПей» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного простою та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 на користь ТОВ «НоваПей», ідентифікаційний номер юридичної особи 38324133 судові витрати в сумі 8000 грн.

Понесені позивачем витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.09.2023

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ