ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5573/21Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/306/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта - Магдич О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/5573/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 30 грудня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

11.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Магдич О.О. до суду надійшла заява про подання доказів на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу.

04.11.2022 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Магдич О.О. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №607/3047/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

В обґрунтування заявлених вимог представник відповідача вказує на те, 03.10.2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у даній справі вирішено спір по суті, однак, судом не було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, відтак просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16800.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27.12.2022 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником ОСОБА_2 03.10.2022 року до закінчення судових дебатів, у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, заявлено про намір подати суду додаткові докази на підтвердження витрат відповідача, які останній поніс або повинен буде понести на правничу допомогу.

Зазначає, що 07.10.2022 року відповідна заява надіслана на адресу суду. До заяви долучався акт приймання-передачі виконаних адвокатом та оплачених замовником послуг з надання правової допомоги. У даному акті вказано, що надані виконавцем та оплачені замовником послуги надаються у справі № 607/5573/21. Акт підписаний сторонами. Однак, суд відмовив у задоволені клопотання про відшкодування судових витрат, посилаючись на те, що у акті невірно вказано зміст позовних вимог у справі, а саме: замість «про відшкодування збитків завданий забезпеченням позову» помилково вказано «про визнання нечинним виконавчого напису нотаріуса». Суд першої інстанції не взяв до уваги факт понесених відповідачем витрат на свій правовий захист, посилаючись на невірно вказаний у акті приймання передачі виконаних адвокатом та оплачених замовником послуг.

На думку апелянта, опечатка, яка допущена в акті приймання-передачі виконаних адвокатом та оплачених замовником послуг з надання правової допомоги, є помилковою, яка не може бути підставою для позбавлення відповідача прав на відшкодування судових витрат, яке гарантоване стороні цивільного процесу ст.141 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 27.12.2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

06.04.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що хибними є твердження апелянта про те, що акт приймання-передачі виконаних адвокатом послуг у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню від 03.10.2022 року, який підписаний адвокатом Магдич О.О., стосується справи № 607/5573/21 та є опискою. Суд першої інстанції не надає доказів та не шукає таких. Збирати і подавати суду докази є правом учасників судового процесу. Суд аналізує надані докази та виходячи з їх аналізу приймає рішення. Разом з тим, у договорі про правову допомогу, який укладено ОСОБА_2 із адвокатом Магдич О.О., не знайдено жодного переліку послуг правової допомоги, які будуть надаватися, не вказано їх розмір та не зазначено вартість послуг. Відтак, суд першої інстанції не міг вважати послуги, описані у акті - договірними, оскільки такі у договорі відсутні. У матеріалах справи № 607/5573/21 відсутні платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату таких доручень.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задовлення.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Після ухвалення рішення суду у даній справі, 11.10.2022 року на адресу суду надійшли документи, які були надіслані 07.10.2022 року представником відповідача - адвокатом Магдич О.О. через засоби поштового зв`язку, на підтвердження понесення ОСОБА_2 , судових витрат, а саме: Акт приймання-передачі виконаних адвокатом та оплачених замовником послуг з надання правової допомоги у справі про визнання нечинним виконавчого напису нотаріуса від 03.10.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 та адвокат Магдич О.О. узгодили детальний опис та вартість робіт, які підлягаю виконанню в рамках про надання правової допомоги у справі «про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню», а саме :

- вивчення правової ситуації та перспективи щодо подання до Тернопільського міськрайонного суду відзиву на позовну заяву; подачу клопотання про приєднання доказів, витребування та зібрання доказів по справі № 607/5573/21, в т.ч. вивчення судової практики Верховного Суду України з даного питання, підготовка виступу у судових дебатах передбачає затрату від 15-ти годин робочого часу адвоката та оплату у розмірі 12000 грн., із розрахунку 1 год. = 800 грн.;

- підготовка запиту (звернення) до Державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46008 м.Тернопіль, вул.Кн.Острозького, буд.14) та відправлення даного запиту у відділенні Укрпошти або його подача наручно та отримання відповіді затрату від 2-х годин робочого часу адвоката та оплату у розмірі 1600 грн., із розрахунку 1 год. = 800 грн.;

- участь у судових засіданнях Тернопільського міськрайонного суду передбачає затрату більше 4-х годин робочого часу адвоката та оплату у розмірі 3200 грн., із розрахунку 1 год.= 800 грн.

Сторони узгодили, що вартість наданих Замовнику послуг складає 16800 гривень.

Зазначені послуги Виконавцем надані у повному обсязі (в т.ч. участь у судових засіданнях). Оплата Замовником проведена в повному обсязі. Сторони не мають взаємних претензій щодо переліку, якості наданих послуг та їх вартості і проведеного розрахунку (т.1 а.с.186).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно із статтею 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах даної справи відсутній договір між ОСОБА_2 та адвокатом Магдич О.О. про надання правової допомоги, в якому визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що із поданого до суду представником відповідача акту приймання-передачі, в якості доказу понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, вбачається, що розшифрування витрат пов`язано із розглядом справи «про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню», однак предметом даної справи є відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову.

Також у вказаному акті зазначено, що оплата замовником проведена в повному обсязі.

Більше того, колегія суддів враховує те, що інших доказів про розмір витрат, які ОСОБА_2 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи №607/5573/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову, ні відповідачем, ні його представником, суду першої інстанції не надано.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що надані представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Магдич О.О. доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, проаналізувавши Акт приймання-передачі від 03.10.2022 року наданих послуг, який стосується іншої справи (про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню), слід відмовити в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи апелянта про те, що в акті поданому до суду першої інстанції міститься описка, колегія суддів відхиляє, оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Також, колегія суддів не приймає поданий представником апелянта 31.01.2023 року до апеляційного суду Акт приймання-передачі від 03.10.2022 року (в новій редакції), оскільки стороною не зазначено поважності причин не подання такого доказу в суд першої інстанції у відповідності ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 05 червня 2023 року.

Головуючий

Судді