Провадження № 2/369/5016/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Пінкевич Н. С.,

за участю секретаря Соловюк В.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 грудня 2018 року між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Умовами договору у строк до 01 квітня 2019 року продавець зобов`язався передати у власність покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 -Святошинського району Київської області по АДРЕСА_4 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Подавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці багатоквартирний будинок до 01 квітня 2019 року.

Вказує, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконала, будинок не збудувала, не ввела його в експлуатацію, та в строк до 01 квітня 2019 року основний договір із нею не уклала. Натомість позивачка свої зобов`язання за укладеним договором виконала повністю, передавши продавцю повну вартість спірної квартири, яка визначена у попередньому договорі та складає 758 203,00 грн. Оскільки відповідач їй грошові кошти не повернула, тому на підставі ст. 525 ЦК України має повернути сплачені нею грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, починаючи з 02 квітня 2019 року. З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним попереднім договором купівлі-продажу, не повернення позивачу коштів в добровільному порядку, вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.

Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 : грошові кошти в сумі 758 203,00 грн - сума основного боргу; інфляційні витрати і 3% річних, починаючи з 02 квітня 2019 року по день ухвалення рішення; судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420,00 грн; судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою суду від 07 липня 2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче провадження на 17 серпня 2023 року.

17 серпня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху, мотивуючи тим, що позивачкою сплачено судовий збір не в повному обсязі та не зазначено ціни позову.

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, надано позивачу для усунення недоліків п`ятиденний строк з дня отримання повного тексту цієї ухвали, а саме: необхідно вказати вірну ціну позову та відповідно доплатити різницю судового збору та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

30 серпня 2023 року від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а також оригінал квитанції про доплату судового збору.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у цій справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні на 02 листопада 2023 року.

При розгляді справи представник позивача позовні підтримав, просив позов задоволити, долучив до матеріалів справи копію розписки, яка підтверджує факт передачі коштів ОСОБА_5 на виконання умов попереднього договору у розмірі 19001,00 доларів США, що еквівалентно 522 717,00 грн. Водночас представник позивача зазначив, що залишок суми у розмірі 207 976,00 грн було передано позивачкою ОСОБА_5 наручно, однак розписку останній їй не надав. Просив задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що позивачем не доведено той факт, що нею було передано ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 758 203,00 грн. Зазначав, що попереднім договором визначено, що під час його підписання покупцем було передано продавцю лише 27510,00 грн. Просив задовольнити позов частково, в частині підтверджуючої суми, яка була передана позивачкою за умовами попереднього договору від 26 грудня 2018 року.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши сторін у судовому засіданні, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При розгляді справи судом встановлено, що 26 грудня 2018 року між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Згідно п. 1 Договору у строк до 01 квітня 2019 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 -Святошинського району Київської області по АДРЕСА_4 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 758203,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 27561,00 доларів США.

Відповідно до п. 4 Договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 27510,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 1000,00 доларів США. Суму у розмірі 522717,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 19001,00 доларів США покупець зобов`язується сплатити до 28 грудня 2018 року. Залишок у розмірі 207976,00 грн, що еквівалентно 7560,00 доларів США, покупець зобов`язується сплатити до 01 квітня 2019 року.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконала, будинок не збудувала, не ввела його в експлуатацію, та в строк до 01 квітня 2019 року основний договір із ОСОБА_3 укладено не було, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.

Також встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язання за укладеним попереднім договором виконала та передала ОСОБА_5 частину суми, передбаченої попереднім договором, яка складає 550 227,00 грн, що підтверджується умовами укладеного між сторонами договору від 26 грудня 2018 року та оригіналом розписки від 27 грудня 2018 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно з частиною другою статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами частини першої статті 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Частиною другою статті 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 592/9068/17 зазначено про те, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його основної частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення забезпечувального платежу.

Вказаний висновок узгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

В ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що позивачем сплаченою ним сумою було забезпечено укладеного між сторонами зобов`язання про купівлю-продаж нерухомого майна, сторонами дотримана нотаріальна форма укладання договору, та відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань.

Згідно із вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своє вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу.

Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання, а тому саме відповідач повинен був довести суду причини не укладання ним із позивачем основного договору купівлі-продажу квартири, що стороною відповідача у встановленому законом порядку зроблено не було.

Оскільки доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача сплачені грошові кошти в розмірі 550 227,00 грн.

Щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 904/312/18, аналіз приписів частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 вказав, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Ураховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних витрат та 3 % річних з моменту прострочення зобов`язання (02 квітня 2019 року) по день ухвалення судового рішення (14 листопада 2023 року). Період прострочення грошового зобов`язання 1688 днів.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.54267665

Інфляційне збільшення:

550 227,00 x 1.54267665 - 550 227,00 = 298 595,35 грн.

3% річних:

Період прострочення грошового зобов`язання:

з 02 квітня 2019 року до 31 грудня 2019 року

550 227,00 x 3 % x 274 : 365 : 100 = 12 391,41 грн;

з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року

550 227,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 16 506,81 грн;

з 01 січня 2021 року до 14 листопада 2023 року

550 227,00 x 3 % x 1048 : 365 : 100 = 47 394,90 грн.

Загальна сума складає: 76 293,12 грн.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 181 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частинами першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу від 26 грудня 2018 року належним чином не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири не було нотаріально посвідчено до 01 квітня 2019 року, та доказів протилежного матеріали справи не містять, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача грошових кошти: 298 595,35 грн інфляційні витрати, 76 293,12 грн - 3% річних, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у цій частині.

З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц сказала, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.).

Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Представник позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подав до суду копію договору про надання правової допомоги від 13 березня 2023 року № 28/23, акт приймання-передачі адвокатських послуг № 1 від 30 червня 2023 року та копію товарного чека від 13 червня 2023 року № 1. Загальна вартість за адвокатські послуги складає 15 000,00 грн.

Водночас, ураховуючи ту обставину, що позов підлягає частковому задоволенню відповідно всі судові витрати стягуються пропорційно, суд дійшов висновку, що розмір витрат понесених представником позивача у зв`язку з розглядом даної справи підлягає зменшенню до 10 000,00 грн.

У порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 947,00 грн, що складає 2/3 від розміру сплаченого судового збору під час подання позову та є співмірним з частиною задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 526,614,615,629,635 ЦК України, статтями 4,10,12,13,76-80,81,89,141,258-259,263,264,265,268,273,279,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 925 115,47 грн (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч сто п`ятнадцять гривень 47 коп.), яка складається з: 550 227,00 грн - сума основного боргу, 298 595,35 грн - інфляційні витрати, 76 293,12 грн - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8 947,00 грн (вісім тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.)

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ