З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" червня 2023 р. Справа № 608/998/23
Номер провадження2/608/412/2023
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
з участю секретаря с/з Олійник О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно, мотивуючи тим, що в березні 2023 р він звернувся до нотаріуса з приводу відчуження належної йому 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Нотаріусом було встановлено, що будинок був набутий під час шлюбу із ОСОБА_3 і є спільною сумісною власністю подружжя, тому потрібна попередня згода відповідача на відчуження будинку. Однак, вказаний будинок є його особистою власністю, оскільки до довідки №561 виданої 09.10.2006 р. Кривеньківською сільською радою, житловий будинок АДРЕСА_1 , який є колгоспним двором, станом на 01.07.1990 р. згідно записів по господарської книги числиться за громадянами: батько позивача ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 . Державна реєстрація права власності на 1/3 частку Будинку проведена 01.11.2006 року відповідно до п. 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене МЮ України N 7/5 від 07.02.2002 року (яке діяло станом на 01.11.2006 року), є похідною від юридичних фактів, якими є виникнення, існування або припинення права власності на нерухоме майно. Тому, позивач набув право власності на будинок як член колгоспного двору 01 липня 1990 р., тобто до його одруження, хоча зареєстрував будинок в 01 листопада 2006 року, коли вже перебував у шлюбі. Відтак, просить суд визнати за ним право особистої власності на вищевказане майно.
Позивач та представник позивача в судове засідання подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином через оголошення на веб порталі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Судом встановлено, що з 13 липня 1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб в Сидорівській сільській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис №06.
Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 від 20 січня 2007 року вбачається зміна прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_6 , актовий запис №09.
До свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 від 31 серпня 2010 року вбачається зміна прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 , актовий запис №25.
Згідно довідки № 561 від 09 жовтня 2006 року виданої Кривеньківською сільською радою Чортківського району Тернопільської області, станом на 1 липня 1990 року згідно записів по господарської книги №4 особовий рахунок № НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 , який є колгоспним двором, числиться за громадянами: ОСОБА_4 (батько позивача); ОСОБА_5 (мама позивача); ОСОБА_1 (позивач).
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2006 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., належала ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/3 частках.
Ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-У (чинної станом на 01.07.1990 року) визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» передбачено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба.
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Згідно зі статтями 120,123 ЦК УРСР (1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України тавизнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
У зв`язку з викладеним набуття права власності на майно у колгоспному дворі нерозривно пов`язано з такими умовами: набувач має бути членом колгоспного двору та працювати в колгоспі або бути неповнолітнім. Тому сам по собі факт перебування у шлюбі не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
В даному випадку, позивач надав переконливі докази на підтвердження того, що частка спірного житлового будинку є його особистою приватною власністю, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов задоволити.
Визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 на 1/3
частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого 01.11.2006 року Кривеньківською сільською радою Чортківського району Тернопільської області на підставі рішення виконкому Кривеньківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 40 від 28.09.2006 року, зареєстрованого Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 13.11.2006 року, номер запису: 254 в книзі № 1.
Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Заочне рішення набрало законної сили «___» ___________ 2023 року.

Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/998/23, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н . В . Яковець

Копію заочного рішення видано «___»__________________2023 року.

Секретар: