06 грудня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 серпня 2011 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1165. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 28 серпня 2011 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1165. Від спільного подружнього життя мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з Відповідачем на сьогоднішній день не склалось через постійні непорозуміння та протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Подружні стосунки вони припинили, спільного господарства не ведуть, мають роздільний бюджет. Син проживає з нею, спору щодо його місця проживання не мають . За взаємною згодою після розірвання шлюбу дитина і далі проживатиме з нею. Збереження шлюбу стало неможливим та суперечить інтересам подружжя, на примирення не згідна. Вихованням, розвитком та навчанням дитини займається виключно вона. Відповідач від батьківських обов`язків самоусунувся, систематичної матеріальної допомоги не надає. Син постійно потребує матеріальних витрат: на одяг, якісне та повноцінне харчування, на виховання та розвиток, канцелярське приладдя в школі, гуртки. У свою чергу батько дитини ОСОБА_2 - здоровий та працездатний чоловік, інших утриманців не має, а, отже, може сплачувати аліменти.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією за зареєстрованим місцем проживання відповідача , яка повернута до суду 16.11.2023 із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. З заявою з проханням слухати справу за його відсутності до суду не звертався, письмового відзиву на позов суду не подав. Причину неявки суду не повідомив.
Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За таких обставин, у зв`язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, з письмової згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів у відсутність сторін. Ухвалою суду від 11.09.2023 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно довідки про місце проживання №060 від 11.08.2023 виданої ОСББ «Гагаріна 47» вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловому приміщенні (квартирі) АДРЕСА_2 і належить їй на праві спільної сумісної власності.
За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Отже, сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю.
Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини , а тому суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає до розірвання .
Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 дo 18 рокiв становить 2833 грн.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.
Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 22.08.2023 р. до досягнення дитиною повноліття, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 22.08.2023 р. по 22.09.2023 р. - допустити до негайного виконання.
Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 1073,60 грн. за вимогу про розірвання шлюбу , та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету України в сумі 1073,60 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову.
Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано витяг із Договору №09/08/23 про надання правничої допомоги адвокатом від 09.08.2023, акт приймання-передачі наданих послуг до Договору №09/08/23 про надання правничої допомоги адвокатом від 09.08.2023, квитанцію від 19.08.2023, за яким загальна вартість наданих правничих послуг складає 3000,00 грн. При визначенні розміру компенсації за правничу допомогу суд враховує, складність справи, яка є малозначною справою, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, без участі сторін, незначний об`єм робіт виконаний безпосередньо адвокатом. Крім того, з долучених до справи доказів не вбачається достовірних доказів затрати визначеного робочого часу адвоката на спілкування, підготовку нормативної бази позову та пред`явлення його до суду. З врахуванням вищевикладеного, суд зменшує розмір правничої допомоги, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки до 1000,00 грн. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК, понесені позивачкою судові витрати на загальну суму 2073,60 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки, які складаються з судового збору за пред`явлення позову 1073,60 грн. та 1000, 00 грн. витрати на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 430, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.08.2011 року Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1165, розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне, Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.08.2023 р. до повноліття дитини.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину межах суми платежу за один місяць з 22.08.2023 р. по 22.09.2023 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 2073 (дві тисячі сімдесят три ) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. в прибуток державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 06.12.2023

Суддя О.В.Панас