П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 367/2492/23

Провадження: № 22-ц/824/14560/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Мережко М. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Стецик Олени Павлівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кухленка Д. С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2013 року позивачка з відповідачем уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1911 від 28 грудня 2013 року. Від цього шлюбу є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивачки з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть та спільно не проживають. Майнових спорів між нами немає. Шлюб вони розривають вперше. Спору щодо місця проживання малолітньої дитини немає. Дитина проживає з матір`ю (позивачкою) та перебуває на її утриманні. Позивачка вважає, що її з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

За викладених обставин, просила суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1911 від 28 грудня 2013 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1911, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ..

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Стецик О.П. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про надання часу на примирення.

Зауважила, що кожна сім`я проходить складні періоди та має шанс на те, щоб бути разом, а у сторін стало значне більше спільних інтересів, що зумовлено необхідністю виховання спільного сина.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шестакова Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 зазначила, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого не є підставою для надання відповідного строку на примирення. При цьому, відповідачем не було визначено обставин, які б свідчили про наявність у сторін наміру на примирення.

Зауважила, що однією із основних засад сімейного права є свобода шлюбу, який носить добровільний характер, а тому доводи скаржника вважала необґрунтованими.

В судовому засіданні адвокат Шестакова Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Позивач та його представник адвокат Стецик О.П. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 28 грудня 2013 року, шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, про що 28 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис № 1911, та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 28 грудня 2013р. (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження - реєстраційний № НОМЕР_2 , сторони від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивачка зазначала, що спільне життя з відповідачкою не складається, протягом останнього часу між ними немає взаєморозуміння, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на життя та в них відсутні спільні інтереси.

Встановивши, що сторони сімейні стосунки не підтримують, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд першої інстанції зробив висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, оскільки при апеляційному перегляді справи представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції строку для примирення, про що було заявлено представником відповідача в суді першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

В суді апеляційної інстанції скаржник не порушував питання про надання строку для примирення, при цьому, колегія суддів, вважає за необхідне відмітити, що з`ясувавши причини і обставини спору, не вбачає доцільності в наданні сторонам строку на примирення, оскільки сімейні стосунки сторін є припиненими, а позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу.

Окрім того, з моменту подачі ОСОБА_2 позову минув значний проміжок часу, і за вказаний період сторони мали можливість досягти примирення. Однак, з огляду на те, що позивач підтримує свої вимоги, взаємини сторін за час розгляду справи не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2023 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стецик Олени Павлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

М. В. Мережко