Провадження № 2/522/2336/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Волошина А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.09.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення три відсотки річних у розмірі 299 098 гривень 96 копійок та інфляційні витрати у розмірі 1 381 560 гривень 13 копійок, також сплачений судовий збір у розмірі 25 209 гривень 89 копійок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини і ухвалою Новозаводского районного суду м. Чернігова від 23.01.2012 ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі рішення Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 11.10.2011, винесеному третейським суддею Кулієвим Н.Ю. у третейській справі №3162 -9/411/11 про стягнення на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 953 937,05 грн, по відсотках 71 241,85 грн, по пені 238 238,04 грн. Ухвалою Новозаводского районного суду м. Чернігова від 14.02.2012видано виконавчий лист. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні витрати за ст. 625 ЦК України, як особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Ухвалою суду від 09.09.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24.11.2022.

До суду 01.11.2022 надійшов відзив представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не надає рішень третейського суду та ухвал суду про видачу виконавчих листів, тому неможливо встановити суму заборгованості. Без визначення розміру заборгованості неможливо правильно нарахувати 3% річних та інфляційні втрати. Позивачем не доказано обставини на які він посилається, матеріали справи містять розбіжності у вказаних сумах.

У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 24.11.2022 розгляд справи відкладено на 19.01.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді 19.01.2023 у відпустці підготовче засідання не відбулося, наступне підготовче засідання призначено на 14.03.2023.

Ухвалою суду від 14.03.2023 заяву представника відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 18.04.2023.

У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 18.04.2023 розгляд справи відкладено на 06.06.2023.

У судове засідання 06.06.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника позивача ОСОБА_3 05.06.2023 надійшли пояснення у судові дебати у яких просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду №SMERS00993 щодо надання кредитного продукту, який не перевищує 670 000 доларів США (а.с.16).

26 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання траншу № SME0012835, згідно якого розмір кредиту становить 250 000 доларів США зі сплатою 14% річних (а.с.17-19).

Додатковою угодою до договору про надання траншу від 20.12.2010 сторони змінили розмір процентів по договору, зокрема, розмір річних процентів за користування кредитом з 20.12.2010 становить 18,2%, з 21.12.2010 4,0%, з 21.06.2011 18,5% (а.с.22).

Представником позивача надані ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень з зміненими прізвищам сторін на «Особа».

Суд перевірив за номером справи ухвали у справі №6/2515/35/2012.

Відтак, ухвалою Новозаводський районний суд міста Чернігова від 14 лютого 2012 року видано Публічному акціонерному товариству" Альфа-Банк" виконавчий лист на підставі рішення Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 11.10.2011 року, винесеному третейським суддею Євхименко В.В. одноособово у третейській справі № 3178-3/252/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі: за кредитом - 1 728 926,18 грн., по відсотках 49 410,44 грн., пеня 215 656,43 грн. та судові витрати - третейський збір у сумі 100 грн., а також за договором поруки з ОСОБА_4 стягнуто пеню в розмірі 199 144,61 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 188 грн. 20 коп. судового збору по 94 грн. 10 коп. з кожного. Справу № 3178-3/252/11 року після набрання законної сили ухвалою суду ухвалено повернути до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській Організації "Всеукраїнський фінансовий союз".

Додаючи розмір заборгованості за кредитним договором, за відсотками та пеню сума становить 1 993 993,05 грн.

Ухвалою Новозаводський районний суд міста Чернігова від 17 червня 2022 року у задоволенні заяви представника заявника - адвоката Головка Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 про скасування виконавчих листів було відмовлено.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок штрафних санкції по ст.625 ЦК України, проводився виходячи з розміру заборгованості ОСОБА_1 встановленої рішенням суду у розмірі 1 993 993,05 грн (а.с.31)

У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України).

Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».

Ухвалою про видачу виконавчого листа визначена заборгованість ОСОБА_1 в національній валюті України гривня, адже стягнуто суму у загальному розмірі 1 993 993,05 грн.

Вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розрахунку позивача застосовані у період із 15.07.2017 по 14.07.2022 (а.с.9).

Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника.

Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником.

Ухвалення третейським судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру.

Визнання сторонами і виконання рішення третейського суду - це правова дія цього рішення, сутність якої полягає в його незмінності і виключності після набуття ним чинності. Якісна характеристика такого рішення виявляється в наслідках, які воно викликає. Такими наслідками є: здійсненність, преюдиціальність, обов`язковість.

Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Враховуючи викладене, а також те, що застосування строків позовної давності не заявлялося стороною відповідача, розмір 3% річних та інфляційних витрат не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум.

Посилання представника відповідача на різність розміру сум стягнення спростовані матеріалами справи, адже розмір заборгованості по якому визначено штрафні санкції за ст.625 ЦК України відповідають встановленій суми заборгованості в ухвалі суду, якою видано виконавчий лист на виконання рішення третейського суду.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

При цьому, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 25 209,89 грн, що підтверджується меморіальним ордером № від 25.08.2022 (а.с.1).

У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код , м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) три відсотки річних у розмірі 299 098 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто вісім) гривень 96 копійок та інфляційні витрати у розмірі 1 381 560 (один мільйон триста вісімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) суму сплаченого судового збору у розмірі 25 209 (двадцять п`ять тисяч двісті дев`ять) гривень 89 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 12 червня 2023 року.

Суддя В.Я.Бондар