ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

представника скаржника: Сакалоша С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Фастів цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротрансрух», -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із скаргою на бездіяльність Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротрансрух», у якій просив визнати вказану бездіяльність неправомірною та зобов`язати уповноважену особу скасувати арешт з його майна, який накладено постановою від 13 квітня 2011 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2009 року у справі №2-289/2009 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпротрансрух» завдану матеріальну шкоду у розмірі 22 145,58 грн. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та у подальшому відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Постановою від 13.04.2011 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 . У подальшому, виконавче провадження було завершено у зв`язку з повним виконанням судового рішення, але арешт знято не було. На запит скаржника щодо необхідності зняття арешту ОСОБА_1 було роз`яснено його право на звернення до суду.

Заперечень на скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник органу державної виконавчої служби у судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд скарги без участі державного виконавця, у якому просив прийняти рішення на розсуд суду.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутністю осіб, що не з`явились.

Ухвалою суду від 01.06.2023 року призначено судове засідання з розгляду даної скарги та витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, дійшов до наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 447 чинного ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2009 року у справі №2-289/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпротрансрух» завдану матеріальну шкоду в сумі 22 145,58 грн. та судові витрати по справі в сумі 252,00 грн., що вбачається із даних, наявних у Єдиному реєстрі судових рішень.

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.04.2011 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження б/н від 13.04.2011 року Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції, якою накладено арешт на все майно (невизначене майно) боржника ОСОБА_1 .

У відповідності до листа Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.06.2023 року №2430-45/40567, станом на 06.06.2023 року відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 немає. На виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_1, яке завершено 30.06.2011 року. Паперові матеріали виконавчого провадження знищені у відповідності до вимог інструкції у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Крім того, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - ТОВ «Дніпротрансрух» станом на час розгляду даної справи не зареєстровано.

За умовами ч. 2 та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також

провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Так, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

При цьому, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність визнання бездіяльності виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна боржника неправомірною, а тому слід зобов`язати уповноважену особу зняти арешт з майна ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскільки твердження скаржника знайшли своє підтвердження у ході розгляду, вимоги скарги слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротрансрух», - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Зобов`язати уповноважену особу Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського районного управління юстиції від 13 квітня 2011 року у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Н.А. Осаулова

Повний текст ухвали суду виготовлено 12.06.2023 року