ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/927/22

провадження № 22-ц/4809/1297/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2023 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року представник ОСОБА_1 , адвокат Москаленко Ю.В. звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача щодо порушення права на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що між ОСОБА_1 та Комерційним банком «ПриватБанк», який, відповідно до законодавства України, змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007. Відповідно до п. 1.1, 7.1 вказаного договору його предметом є кредитні кошти (кредит) у розмірі 18 000,00 доларів США на наступні цілі: ремонт квартири, а також 1 820 доларів США на сплату страхових внесків. Згідно п. 7.3 договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим Договором виступає іпотека квартири: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотечний договір укладений між ним та відповідачем 26.02.2007 року і посвідчений приватним нотаріусом, де предметом іпотеки виступає вищевказана квартира, яка є приватною власністю позивача. Відповідно по суті договору вищезазначений договір є споживчим та виданий в іноземній валюті - долар США.

Зазначав, що у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», на адресу відповідача було надіслано заяву від 02.07.2021 про реструктуризацію зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. Так як, відповіді на надіслану заяву відповідач не надав, позивач повторно надіслав відповідну заяву від 28.10.2021 також рекомендованим відправленням з описом вкладення із проханням надати відповідь на попередню заяву у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування» та надати інформацію щодо історії платежів за договором.

Після направлення двох заяв, 26.11.2021 ОСОБА_1 отримав лист від 15.11.2021, з якого вбачається, що відповідач ухиляється від обов`язку виконувати вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо реструктуризації зобов`язання за вищевказаним кредитним договором та надання інформації про історію платежів за даним кредитним договором та пропонує розпочати якійсь перемовини, щодо реструктуризації.

Вважає, що у такий спосіб відповідач ухилився від обов`язку визначеному Законом здійснення реструктуризації, а тому посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов`язати відповідача реструктурувати його зобов`язання за кредитним договором № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 року у відповідності до розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач не відповідає критеріям осіб, яким проводиться реструктуризація відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач вважає, що ?вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не пересвідчився та не встановив дату виникнення та погашення заборгованості станом на 01.01.2014 обмежившись лише посиланням на лист відповідача від 29.07.2021.

Також вказує, що суд першої інстанції не надав належну оцінку тому факту, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 та постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 28.09.2015 кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26 лютого 2007 року є припинений у відповідності до ст. 1050 ЦК України в зв?язку з достроковою вимогою АТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , що безпосередньо впливає на визначення суми наявності заборгованості та факту обов?язкового проведення реструктуризації.

Зауважує, що відповідач не надаючи відповідь на заяву про реструктуризацію від 02.07.2021 ухилився від обов?язку визначеному Законом, при цьому у відповіді на заяву від 28.10.2021, не зазначаючи підстави не здійснення реструктуризації, надає відповідь яка не відповідає суті заявлених вимог позивача про проведення реструктуризації.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушення норм процесуального права, повністю з?ясував обставини, що мають значеня для справи, та зробив вірні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, тому жодних підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення немає.

Зокрема зазначав, що суд вірно встановив наявність простроченої заборгованості станом на 01.01.2014, що вже унеможливлює проведення реструктуризації по кредитному договору. Доказів відсутності простроченої заборгованості по кредиту позивачем не надано.

Крім того, відповідно до частини 7 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», встановлено вимоги до предмету іпотеки, які є обов?язковими при проведенні реструктуризації, однак позивачем було допущено порущення цих вимог при зверненні до Банку із заявою про проведення реструктуризації, а саме: позивачем предмет іпотеки не використовується як місце постійного проживання позичальника; у позивача є інше житлове нерухоме майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; предмет іпотеки придбавався не за кредитні кошти, що підтверджується кредитним договором від 26.02.2007.

За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк», керуючись вимогами Закону України «Про споживче кредитування» не мав правових підстав на проведення реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 , оскільки позивач не відповідає критеріям осіб, яким проводиться реструктуризація, які встановлені Законом України «Про споживче кредитування».

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Комерційним банком «ПриватБанк», який відповідно до законодавства України змінив назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007. Відповідно до п. 1.1, 7.1 вказаного договору його предметом є кредитні кошти (кредит) у розмірі 18 000,00 доларів США на наступні цілі: ремонт квартири, а також 1 820 доларів США на сплату страхових внесків (а.с. 48-52).

Згідно п. 7.3 договору забезпеченням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за цим Договором виступає іпотека квартири: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотечний договір укладений між позивачем та відповідачем 26.02.2007 року і посвідчений приватним нотаріусом, де предметом іпотеки виступає вищевказана квартира, яка є приватною власністю позивача. Відповідно по суті договору вищезазначений договір є споживчим та виданий в іноземній валюті - долар США.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 в сумі 14 372,32 доларів США та судових витрат в сумі 1 265,61 грн.

Через неналежне виконання позивачем кредитних зобов`язань утворилась заборгованість перед банком, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 станом на 01.01.2014 (а.с. 41-47).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивач не відповідає критеріям осіб, яким проводиться реструктуризація, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: має заборгованість за кредитним договором станом на 01.01.2014 року та невідповідність предмету іпотеки критеріям встановленим Законом України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який надає позичальнику право на проведення реструктуризації зобов`язання за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Так, пп.1,2,3 п.7 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ, визначено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

- відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

За змістом положень ч. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Згідно п.п.4 ч.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

- прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;

- найменування кредитодавця (повне або скорочене);

- інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

- інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

- інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

- інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

- документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника:

- у разі пропуску позичальником строків на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»);

- у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 в сумі 14 372,32 доларів США та судових витрат в сумі 1 265,61 грн.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.08.2012 заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 залишено без змін.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 станом на 01.01.2014 заборгованість позивача перед банком становить 14264,90 доларів США (а.с. 125-139). Доказів відсутності простроченої заборгованості по кредиту позивачем не надано.

Згідно п. 7.3 кредитного договору № KGMDGA01580409 від 26.02.2007 забезпеченням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за цим Договором виступає іпотека квартири: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є приватною власністю позивача.

В заяві про проведення реструктуризації від 02.07.2021, позивачем зазначене фактичне місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , що також підтверджено довідкою № 192 від 14.06.2021 про місце реєстрації та проживання ОСОБА_1 (а.с. 4, 54)

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.06.2021 позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 53).

Також в пункті 7.1 вказаного кредитного договору від 26.02.2007 вказано, що його предметом є кредитні кошти (кредит) у розмірі 18 000,00 доларів США на наступні цілі: ремонт квартири, а не придбання предмету іпотеки - нерухоме житлове майно (а.с. 52).

Враховуючи вимоги до предмету іпотеки, передбачені частиною 7 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», які є обов?язковими при проведенні реструктуризації, нерухоме майно передане в іпотеку позивачем не відповідає жодному критерію для предмету іпотеки, що в свою чергу є підставою для відмови у проведенні реструктуризації.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при зверненні до Банку з вимогою про проведення реструктуризації було допущено порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування», які полягають в наявності заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2014 та ??невідповідність предмету іпотеки критеріям встановленим Законом України «Про споживче кредитування».

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дав правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний