Ухвала

Іменем України

04 грудня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер справи: 824/202/2018

номер провадження: 4с/824/20/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1

на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича,

стягувач - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

02 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із скаргою про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ, Відділ) Берегових В. С. та зобов`язання вчинити дії.

Скарга мотивована тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2018 у справі №824/202/2018 задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Асоціація юридичних фірм України» від 01.10.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами; видано виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики грошових коштів від 16.08.2017, від 02.10.2017 та від 06.11.2017 в сумі 20 009 796,07 грн, з яких: загальна сума трьох позик - 19 848 290,80 грн, 3 % річних - 146 822,97 грн, неустойка - 14 682,30 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з вирішенням спору, а саме реєстраційний збір у сумі 37 230,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь асоціації «Асоціація юридичних фірм України» витрати, пов`язані з вирішенням спору, в сумі 388 173,51 грн.

Постановою державного виконавця від 25.04.2019 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 20 009 796,07 грн. А 27 липня 2022 року він звернувся до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що внаслідок звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_3 стягнула з ОСОБА_1 20 951 919,42 грн, тоді як рішенням було стягнуто 20 009 796,07 грн.

Заявник вважав, що державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження на наступний день, коли отримав заяву про закінчення виконавчого провадження. Проте відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження від державного виконавця не надійшло, а в телефонному режимі виконавець повідомив, що стягувач заперечує щодо закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. За результатами розгляду його скарги, ухвалою Київського апеляційного суду від 26.12.2022, яка постановою Верховного Суду від 28.09.2023 залишена без змін, скаргу задоволено частково. Визнано бездіяльність головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових B.C., щодо розгляду в установленому законом порядку звернення ОСОБА_1 «Про закінчення виконавчого провадження» та зобов`язано державного виконавця розглянути звернення ОСОБА_1 «Про закінчення виконавчого провадження», з урахуванням вимог ст. 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Після постановлення Верховним Судом постанови він 11.10.12023 звернувся до державного виконавця Берегових В. С. про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 26.12.2022 та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1. На думку ОСОБА_1 , державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження на наступний день коли отримав заяву від 11.10.2023 про закінчення виконавчого провадження разом з доказами виконання рішення суду, а також зобов`язаний був винести дану постанову після набрання законної сили ухвалою Київського апеляційного суду від 26.12.2022. Проте відповіді на заяву від 11.10.2023 про виконання ухвали суду від 26.12.2022 та закінчення виконавчого провадження від державного виконавця не надійшло, а в телефонному режимі виконавець повідомив, що він не бачить підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, так як ухвалою суду від 26.12.2022 відмовлено в зобов`язанні виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив:

поновити строк на подання скарги;

визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. стосовно ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 11.10.2023 про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 26.12.2022 у справі №824/202/2018 та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1;

зобов`язати головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1;

зобов`язати ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. усунути порушення прав ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 шляхом врахування виконання боржником погашення заборгованості за судовим рішенням (виконавчий лист від 20.11.2018 №824/202/2018) частково на суму 18 867 421,62 грн до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та частково на суму 2 084 497,80 грн в ході виконавчого провадження НОМЕР_1.

24 листопада 2023 року головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. подав відзив на скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 з тих підстав, що 08.11.2023 заступником директора Департаменту - начальником ВПВР ДДВС МЮУ за вих. №146135/ надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 11.10.2023, яку надіслано на поштову адресу останнього. До відзиву державний виконавець долучив сканкопію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1.

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав уточнення прохальної частини скарги та зазначив, що 27.11.2023 ним отримано відповідь від державного виконавця на його заяву від 11.10.2023 про закінчення виконавчого провадження.

Також в уточненнях до скарги ОСОБА_1 наголосив на тому, що судове рішення перевиконано ним на суму 942 123,35 грн.

З урахуванням обґрунтувань в уточненнях до скарги, ОСОБА_1 виключив вимогу скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця стосовно ненадання відповіді на заяву від 11.10.2023, а до інших вимог скарги про зобов`язання вчинити дії заявив ще дві нові вимоги, а саме про повернення йому зайво стягнутих коштів в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 в розмірі 942 123,35 грн та про скасування арешту банківських рахунків і арешту іншого його майна, які були накладені в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

04 грудня 2023 року від представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення на скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця. В поясненнях представник стягувача ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що останній не виконав своїх зобов`язань за договорами позики та іпотеки, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження за обставин, на які посилається скаржник.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Державний виконавець Берегових В. С. та представник стягувача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін виконавчого провадження та державного виконавця, суд приходить до висновку про залишення без задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації «Асоціація юридичних фірм України» від 01 жовтня 2018 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики грошових коштів від 16 серпня 2017 року, від 02 жовтня 2017 року та від 06 листопада 2017 року в сумі 20 009 796,07 грн, з яких загальна сума трьох позик - 19 848 290,80 грн, 3% річних - 146 822,97 грн, неустойка - 14 682,30 грн. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення інфляційних витрат відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з вирішенням спору, а саме реєстраційний збір у сумі 37 230,00 грн, а також на користь асоціації «Асоціація юридичних фірм України» стягнуто витрати, пов`язані з вирішенням спору, в сумі 388 173,51 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Асоціація юридичних фірм України» від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Асоціація юридичних фірм України» від 01 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Трохимчук О. І., про:

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики грошових коштів від 16 серпня 2017 року, від 02 жовтня 2017 року та від 06 листопада 2017 року в сумі 20 009 796 грн 07 коп., з яких: загальна сума трьох позик - 19 848 290 грн 80 коп., 3% річних - 146 822 грн 97 коп., неустойка - 14 682 грн 30 коп.;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з вирішенням спору, а саме реєстраційний збір у сумі 37 230 грн;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь асоціації «Асоціація юридичних фірм України» витрат, пов`язаних з вирішенням спору, в сумі 388 173 грн 51 коп. та на користь ОСОБА_2 сплаченого судового збору в сумі 352 грн 40 коп.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В. А. від 25 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №824/202/2018, виданого Київським апеляційним судом 20 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 009 796 грн 07 коп. заборгованості.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. від 16 вересня 2020 року передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 наступне майно: земельну ділянку, площею 1,1085 га, кадастровий номер :07:007:0486, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, Загальцівська с/р, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; земельну ділянку, площею 1,1000 га, кадастровий номер :07:007:0485, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, Загальцівська с/р, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за ціною 2 084 497,80 грн, що належать боржнику ОСОБА_1

21 липня 2022 року ОСОБА_1 подав головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. заяву про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 та скасування арешту на його майно у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 стягнула з нього нерухомого майна на загальну суму 23 036 417 грн 22 коп., тоді як рішенням суду стягнуто 20 009 796 грн 07 коп.

26 вересня 2022 року стягувач ОСОБА_2 , діючи через адвоката, подала заперечення на клопотання боржника про закінчення виконавчого провадження, у яких зазначила, що вона шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки стягнула з ОСОБА_1 у грошовому еквіваленті 17 313 402,00 грн, що є недостатнім для повного задоволення вимог іпотекодержателя, а тому має право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна позичальника. В запереченнях також зазначила, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 стягувачу передано дві земельні ділянки на суму 2 084 497,80 грн. А тому загальна сума стягнення з боржника на користь стягувача становить 19 397 899,80 грн, що свідчить про невиконання ОСОБА_1 рішення згідно з виконавчим документом, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, яка постановою Верховного Суду від 28 вересня 2023 року залишена без змін, частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Берегових В. С. щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.07.2022 про закінчення виконавчого провадження.

Також ухвалою Київського апеляційного суду від 26.12.2022 зобов`язано головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. розглянути звернення ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження, з урахуванням вимог ст. 18, 39 Закону України "Про виконавче провадження".

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. із заявою про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 26.12.2022 та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

08 листопада 2023 року заступник директора Департаменту - начальник ВПВР ДДВС МЮУ за вих. №146135/ надав відповідь на звернення ОСОБА_1 від 11.10.2023, в якій зазначив про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Щодо підстав і строків звернення зі скаргою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання скарги на бездіяльність державного виконавця представник Козачко А. І. посилався на те, що 11 жовтня 2023 року він звернувся до головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. із заявою про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 26.12.2022 та закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1. Проте зі сторони державного виконавця будь-якої відповіді не надійшло, а 24.10.2023 державний виконавець в телефонному режимі повідомив про те, що він не бачить підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що строк на подання скарги ОСОБА_1 не пропущено, оскільки бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі №127/2-2177/2005, від 08 липня 2020 року у справі №589/6044/13 та від 21 грудня 2021 року у справі №760/19348/20.

Щодо доводів і вимог ОСОБА_1 по суті скарги.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями пунктів 1-3 частини 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, пунктом 9 частини першої вказаної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 зазначав, що виконавче провадження НОМЕР_1 підлягає закінченню у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом внаслідок звернення стягнення на іпотечне майно на суму 20 951 919,42 грн, де 18 867 421,62 грн вартість іпотечного майна, на яке звернуто стягнення за договорами іпотеки, а 2 084 497,80 грн - вартість майна, переданого за постановою виконавця в рахунок погашення заборгованості.

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення скарги стягувач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона не погоджується з аргументами ОСОБА_1 про погашення боргу за рішенням суду внаслідок звернення стягнення на іпотечне майно на загальну суму 18 867 421,62 грн і це свідчить про наявність спору між нею та ОСОБА_1 , який не може бути вирішено шляхом подання останнім скарги на бездіяльність державного виконавця. Визнала, що окрім 2 084 497,80 грн, інших стягнень з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не було, а тому й відсутні підстави для його закінчення.

Суд перевірив доводи сторін виконавчого провадження та встановив, що 16 серпня 2017 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 150 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день підписання договору складав еквівалент 3 839 742,00 грн.

Зобов`язання позичальника за цим договором забезпечуються іпотекою 96 земельних ділянок, розташованих на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, на підставі договору іпотеки від 16 серпня 2017 року (з урахуванням додаткового договору №1 від 17 серпня 2017 року).

Пунктом 1.4 Договору іпотеки від 16 серпня 2017 року (з урахуванням змін і доповнень), укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель), узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 3 839 742 грн.

Пунктом 1.5 цього ж Договору визначено, що сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись на розсуд іпотекодержателя, або згідно узгодженої сторонами оціночної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.4 даного Договору, або на підставі незалежної експертної оцінки, проведеної на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право самостійно визначати суб`єкта оціночної діяльності.

02 жовтня 2017 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день підписання договору складав еквівалент 5 315 699,00 грн, з терміном повернення до 02 листопада 2017 року і з можливістю пролонгації строку на підставі окремих додаткових угод до договору.

З метою забезпечення належного виконання основного зобов`язання, що випливає з договору позики від 02.10.2017, між сторонами в цей же день було укладено договір іпотеки (з урахуванням додаткового договору №1 від 04.10.2017), за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в іпотеку 11 земельних ділянок. Згідно з п. 1.4 договору іпотеки, узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 5 315 699,00 грн.

За пунктом 1.4 Договору іпотеки від 02.10.2017, узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 5 315 699 грн. 00 коп. Пунктом 1.5 цього Договору визначено, що сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись на розсуд іпотекодержателя, або згідно узгодженої сторонами оціночної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.4 даного Договору, або на підставі незалежної експертної оцінки, проведеної на момент звернення стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право самостійно визначати суб`єкта оціночної діяльності.

06 листопада 2017 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 309 000,00 Євро, що за курсом НБУ на день підписання договору складав еквівалент 9 711 980,62 грн, з терміном повернення до 06 грудня 2017 року та можливістю пролонгації строку на підставі окремих додаткових угод до договору.

Зобов`язання за договором позики від 06 листопада 2017 року було забезпечено договором іпотеки від 06 листопада 2017 року щодо передачі в іпотеку нежитлового приміщення №9, загальною площею 1329,6 кв.м., що розташоване на третьому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Узгоджена оціночна вартість предмета іпотеки становила 9 711 980 грн.

За пунктом 1.3 Договору іпотеки від 06 листопада 2017 року, узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 9 711 980 грн 62 коп. Пунктом 1.4 цього Договору визначено, що сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись на розсуд іпотекодержателя, або згідно узгодженої сторонами оціночної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 даного Договору, або на підставі незалежної експертної оцінки, проведеної на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право самостійно визначати суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, за змістом вищевказаних Договорів іпотеки, сторони погодили, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись на розсуд іпотекодержателя або згідно узгодженої сторонами оціночної вартості предмета іпотеки, визначеної умовами Договорів іпотеки, чи на підставі незалежної експертної оцінки, проведеної на момент звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 стверджував, що стягувач ОСОБА_2 здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки за трьома договорами іпотеки за узгодженою ціною, визначеною в пунктах 1.4. Договорів, а саме:

29.03.2019 в позасудовому порядку було звернуто стягнення на іпотечне майно (96 земельних ділянок) за Договором іпотеки №1248 від 16.08.2017 за ціною відповідно до пункту 1.4. цього договору, а саме 3 839 742,00 грн, що підтверджується заявою-вимогою та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №266631031 від 20.07.2021;

14.02.2019 року в позасудовому порядку було звернуто стягнення на іпотечне майно (11 земельних ділянок) за Договором іпотеки №1607 від 02.10.2017, за ціною відповідно до пункту 1.4. цього договору, а саме 5 315 699,00 грн, що підтверджується заявою-вимогою та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №266631031 від 20.07.2021;

06.02.2019 в позасудовому порядку було звернуто стягнення на іпотечне майно за Договором іпотеки №1856 від 06.11.2017, за ціною відповідно до пункту 1.4. цього договору, а саме 9 711 980,62 грн, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №304230325 від 05.07.2022.

Також, ОСОБА_1 у даній скарзі посилався на те, що в ході виконавчого провадження НОМЕР_1 примусово було передано стягувачу дві нереалізовані на електронних торгах земельні ділянки: кадастровий номер :07:007:0486 та кадастровий :07:007:0485 в рахунок боргу на суму - 2 084 497,80 грн, що підтверджується постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 16.09.2020 року.

Отже, на думку ОСОБА_1 , з 06.02.2019 по 29.03.2019 ним в добровільному порядку було здійснено погашення боргу внаслідок звернення стягнення на іпотечне майно на загальну суму: 18 867 421,62 грн (3 839 742,00 + 5 315 699,00 + 9 711 980,62), а в примусовому порядку в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 було погашено борг на суму 2 084 497,80 грн, що разом становить 20 951 919,42 грн,тобто більше ніж стягнуто за рішенням суду 20 009 796,07 грн.

За виписками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 06 лютого 2019 року, 14 лютого 2019 року і 29 березня 2019 року стягувач ОСОБА_2 здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 06 листопада 2017 року, Договором іпотеки від 02 жовтня 2017 року і Договором іпотеки від 16 серпня 2017 року, відповідно.

Проте, до суду не надано доказів визначення стягувачем ОСОБА_2 вартості предметів іпотеки за всіма трьома Договорами іпотеки, як то визначено останніми, на підставі незалежної експертної оцінки, яка була б проведена саме на момент звернення стягнення на Предмет іпотеки у лютому-березні 2019 року. А посилання стягувача ОСОБА_2 на висновки суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЛАКШЕРІ ЕСТЕЙТ» від 03 березня 2020 року не можуть бути визнані належним доказом визначення вартості предмета іпотеки відповідно до укладених сторонами Договорів іпотеки, оскільки вказані висновки складені майже через один рік після звернення стягнення на предмети іпотеки. Проте за умовами п. 1.4 Договорів іпотеки вартість предмету іпотеки могла б визначатись саме на підставі незалежної експертної оцінки, яка мала б бути проведена на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у лютому-березні 2019 року.

Також, слід враховувати, що в поясненнях на скаргу ОСОБА_2 заперечує факт погашення ОСОБА_1 боргу перед нею за рахунок звернення стягнення предметів іпотеки саме на суму 18 867 421,62 грн.

За наведених обставин, суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про погашення ним боргу перед ОСОБА_2 на загальну суму 20 951 919,42 грн, з яких 18 867 421,62 грн внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки поза межами виконавчого провадження та 2 084 497,80 грн в примусовому порядку в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Крім того, як вже вказувалося вище, виключні підстави для закінчення виконавчого провадження законодавець визначив у статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якою серед іншого визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що в ході виконавчого провадження НОМЕР_1 рішення суду виконано на суму 2 084 497,80 грн, про що свідчить постанова державного виконавця від 16.09.2020 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Інших стягнень в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не здійснювалося.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що у державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С. на даний час відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, що в свою чергу вказує на відсутність бездіяльності державного виконавця у фактичній відмові боржнику закінчити виконавче провадження за обставин, на які останній посилається.

Таким чином, державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Берегових В. С., фактично відмовляючи ОСОБА_1 у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, відсутні правові підстави для задоволення скарги в частині зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, суд відзначає, що вимога про зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями державних виконавців, про що зазначив Верховний Суд в постанові від 23.09.2021 у справі №761/19292/19.

Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 погашення боргу перед ОСОБА_2 , який виник на підставі рішення третейського суду від 01.10.2018, та відсутність у зв`язку з цим у державного виконавця обов`язку про закінчення виконавчого провадження, то й відсутні правові підстави для задоволення скарги в частині вимоги про зобов`язання державного виконавця врахувати виконання боржником погашення заборгованості частково на суму 18 867 421,62 грн до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та частково на суму 2 084 497,80 грн в ході виконавчого провадження. Більш того, матеріалами справи, в тому числі докази наданими державним виконавцем, підтверджується погашення ОСОБА_1 боргу на суму 2 084 497,80 грн.

З огляду на викладене вище не може бути задоволена і вимога про повернення ОСОБА_1 , на його думку, зайво стягнутих коштів в розмірі 942 123,35 грн.

Зважаючи на відсутність у державного виконавця правових підстав для закінчення виконавчого провадження, то й відсутні визначені ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для скасування арешту накладеного на майно боржника в межах виконавчого провадження НОМЕР_1. Відтак, не підлягає задоволенню вимога скарги про скасування арешту майна боржника.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що в ході виконавчого провадження НОМЕР_1 були порушені права боржника ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 451 ЦПК України визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 447-451 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича, стягувач - ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 11 грудня 2023 року.

Суддя О. Ф. Мазурик