№ 2/183/4308/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний бак», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про:
- визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 5397 від 05 березня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»;
- стягнення з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 16 152,44 грн, -
14 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що в серпні 2023 року позивач з додатку «ДІЯ» дізнався, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. відкрито виконавче провадження ВП № 58751082. Виконавче провадження відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 5397, що вчинений 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. щодо стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 37 099,05 грн.
При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження позивач дізнався, що оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі Пропозиції укласти договір (оферти) від 01 листопада 2013 року, що укладений між позивачем та Акціонерним товариством «Банк ренесанс капітал». Стягнення за оспорюваним виконавчим написом відбувається на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», яке нібито є правонаступником усіх прав та обов`язків за договором.
Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, так як позивач не укладав із відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Також позивач указує, що 06 вересня 2023 року його представником адвокатом Яреськом Т. В. до приватного виконавця Павелків (Вольф) Т. Л. направлено адвокатський запит № 1 з проханням надати інформацію про загальну суму стягнутих коштів, а також про загальну суму перерахованих стягувачу (АТ «ПУМБ») коштів по виконавчому провадженню ВП № 58751082. 12 вересня 2023 року отримано відповідь від приватного виконавця Павелків (Вольф) Т. Л., згідно з якою станом на 12 вересня 2023 року стягнуто 20 265,62 грн, з яких 16 152,44 грн перераховано стягувачу.
Таким чином позивач зазначає, що оскільки відповідач безпідставно набув грошові кошти, стягнуті за виконавчим провадженням № 58751082, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Постановленою суддею ухвалою від 18 вересня 2023 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису.
Постановленою суддею ухвалою від 18 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився, разом з позовом подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання потворно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Треті особи у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 01 листопада 2013 року між позивачем та Акціонерним товариством «Банк ренесанс капітал» підписано Пропозицію укласти договір (оферта), на підставі якої позивачеві надано грошові кошти в розмірі 19 999,55 грн /а.с.20/.
05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5397 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № GP-5346862 від 01 листопада 2013 року, укладеним ним із АТ «Банк ренесанс капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року. Сума заборгованості складає 36 599,05 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 18 128,81 грн; прострочена заборгованість за комісією 14 149,69; прострочена заборгованість за процентами 4 320,55 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріуса стягнуто плату із стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» складає 37 099,05 грн /а.с.19/.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. від 29 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58751082 з примусового виконання виконавчого напису № 5397, вчиненого 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., вчиняються виконавчі дії /а.с.21-22, 23-24/.
Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20 червня 2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.
Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як установлено судом вищевказаний Кредитний договір нотаріально не посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса.
Оскільки нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів, стягнутих на підставі вищевказаного виконавчого напису, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. від 19 квітня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 58751082 з примусового виконання виконавчого напису № 5397, вчиненого 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Харою Н. С. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , стягувачем АТ «Перший український міжнародний банк». Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника складає 41 212,23 грн, у тому числі: 37 099,05 грн заборгованість по виконавчому документу; 3 709,91 грн основна винагорода приватного виконавця; 403,27 грн витрати виконавчого провадження /а.с.23-24/.
Згідно з частинами першою, другою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21).
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти, які стягнуті у процесі виконання вищевказаного виконавчого напису в сумі 16 152,44 грн. На підтвердження вказаного позивачем до позовної заяви надано копію відповіді приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. від 12 вересня 2023 року з якої встановлено, що станом на 12 вересня 2023 року за виконавчим провадженням № 58751082 з примусового виконання виконавчого напису № 5397, вчиненого 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. стягнуто 20 265,62 грн, які розподілено: 403,27 грн витрати виконавчого провадження; 16 152,44 грн перераховано стягувачу; 3 709,91 грн основна винагорода виконавця /а.с.26/.
За таких обставин, ураховуючи, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. 05 березня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 5397, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим безпідставно набуті кошти підлягають поверненню позивачеві.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У зв`язку з наведеним, суд може обмежити розмір судових витрат на професійну (правничу) допомогу з огляду на розумну необхідність таких судових витрат для конкретної справи.
З урахуванням вищевикладеного, а також ураховуючи конкретні обставини справи, яка є справою незначної складності, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, наявності заяви позивача про розгляд справи без його участі, усталену практику з розгляду спорів про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, враховуючи співмірність позовних вимог, відповідно до яких судом визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, стягнуто безпідставно набуті кошти, та вартість послуг адвоката у справі, визначених позивачем у розмірі 10 000,00 грн, необхідність таких витрат для цієї справи, докази на підтвердження процесуальних дій, вчинених представником, суд вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та підлягає зменшенню до суми 5 000,00 грн.
Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 158, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 5397 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості на загальну суму 37 099,05 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 16 152 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 44 копійки.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн (2 147,20 грн за подання позову; 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, а всього 7 684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
У решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 07 грудня 2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», ; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-1 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-2 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, буд. 55, оф. 61, 62.

Суддя Д. О. Парфьонов