ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/898/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/995/22 Категорія: 304090000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2023 року, постановлене під головуванням судді Прилуцького В.О., 03.04.2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

06 травня 2022 представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко Володимир Володимирович звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 11 листопада 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № С03.225.72493, згідно якого банк надав позичальниці кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 5000 грн. строком на 2 роки, а позичальник зобов?язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, який є його невід?ємною частиною.

Згідно п. 3.3 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48 % річних від залишкової суми кредиту.

В позові вказується, що банк свої зобов?язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 5000 грн. в строки, визначені умовами договору, а позичальник своїх зобов?язань за кредитним договором належним чином не виконує.

У зв?язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки, заборгованість відповідача станом на 03.12.2020 року становить 14656 грн. 49 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 5000 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 9656 грн. 49 коп.

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, згідно до якого, AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов?язання за договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь AT «Ідея Банк».

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 року, відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за договором № С03.225.72493 від 11 листопада 2016 року, що укладено між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

В позові зазначається, що позивач вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов?язання, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 474 грн. 53 коп.; заборгованість за інфляційними витратами 1480 грн. 30 коп.

Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 10.01.2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати становить 14656 грн. 49 коп. Тому, ТОВ «ФК «Профіт капітал» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 14656 грн. 49 коп. та судові витрати у справі у розмірі 2481 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», адреса: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, , заборгованість за угодою № С03.225.72493 від 11 листопада 2016 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки у сумі 5000 гривень, витрати по сплаті судового збору у сумі 746 гривень 78 копійок та витрати на професійну правову допомогу у сумі 602 гривні, а всього 6348 гривень 78 копійок.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» через свого представника Мартиненка В.В. оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає, що рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків 3% річних та інфляційних витрат є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального права, без додержання норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони безпосередньо у договорі погодили суму наданого кредитного ліміту 5000 грн. та відсоткову ставку 48,0000%.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином умови кредитної угоди, в якій передбачалася відсоткова ставка і умови кредитування, не надав належної оцінки позовним вимогам щодо 3% річних та інфляційним витратам, заявленим у позові й додатково обґрунтованих у письмових поясненнях.

Скаржник вважає, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2023 року в частині відмови у задоволенні стягнення за нарахованими та несплаченими відсотками, а також 3% річних та інфляційними витратами ухвалене без належного дослідження всіх доказів, є незаконним та необгрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - Мартиненко В.В. просить рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2023 року у справі № 703/995/22 в частині відмови у стягненні нарахованих та несплачених відсотків, 3% річних та інфляційних витрат скасувати, та в цій частині постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задовольнити в повному обсязі, а саме: 9656,49 нараховані та несплачені відсотки, 3% річних та інфляційних 1954,83 грн.

01 червня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що відповідач вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки мотиви та підстави, вказані в апеляційній скарзі щодо скасування рішення є безпідставними та необґрунтованими, натомість рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом, як норми процесуального так і матеріального права.

Відзив мотивований тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження прострочення відповідача, неналежне/несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, наявності заборгованості та її розміру, а тому відповідач вважає, що позивачем не доведено порушення зобов`язань перед банком.

У відзиві зазначається, що згідно наданим розрахунком, позивачем нараховані три відсотки річних на кредитну заборгованість за період з 03.12.2020 року по 10.01.2022 року та інфляційні втрати нараховані за період з грудня 2020 по листопад 2021 року, тоді як у своєму позові позивач вказує, що відповідно до умов укладеного договору, грошові кошти, надані позичальнику строком до 11.11.2021 року.

Зі змісту договору від 11.11.2016 року вбачається, що даний договір є угодою про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Пунктом 7 цієї угоди визначено, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

Відповідачем у відзиві зазначається, що строк кредитування даною угодою не визначений, а отже, посилання позивача, що кредитні кошти надані позичальнику строком до 11.11.2021 року, та строк кредитування закінчився, не знаходять свого підтвердження.

У відзиві ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2023 року у справі № 703/995/22 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні відсотків, 3% річних та інфляційних втрат, а тому в іншій частині вимог рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків 3% річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив з того, що за наявних в матеріалах справи доказів та обставин справи, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити строк, на який укладено угоду, за якою відповідачу ОСОБА_1 надано у користування кредитні кошти у сумі 5000 грн., процентну ставку, за якою банком були нараховані відповідачу відсотки у сумі 9656 грн. 49 коп. за користування кредитними коштами, та що така сума відсотків була нарахована саме у строк дії угоди, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків, які мали нараховуватися виключно до дня закінчення строку дії угоди, та нарахування позивачем 3% річних і інфляційних втрат, які нараховуються виключно після дати закінчення строку дії договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 11 листопада 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № С03.225.72493 (а.с.5), згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 5000 грн., а позичальник зобов?язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, який є його невід?ємною частиною.

Відповідно до п. 2 кредитного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 у валюті гривня, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту терміном на 2 роки з моменту її випуску. Ліміт кредитної лінії на момент укладення угоди складає 5000 грн. (п. 3.2. Договору).

Згідно до п. 3.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48 % річних.

Період та умови повернення кредитних коштів, визначені п. 3.4 , 4 договору (а. с. 5).

Відповідно п. 7 кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за договором (а. с. 5 зворот).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого, AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

30 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив боржниці ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості № 315 (а. с. 10), що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес та описом вкладень у цінний лист (а. с. 11,12), в якій повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його дострокового повернення та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу № 12/90 до відповідача за кредитним договором № С03.225.72493 від 11 листопада 2016 року, укладеного між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі відповідно частини 1 статті 1055 ЦК України.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначалося вище, у позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» посилається на те, що 11.11.2016 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Відповідно зазначеної угоди від 11.11.2016 року, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку (п. 3. 4 Угоди).

Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором здійснюється згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупності вартості кредиту, а також тарифів, які розміщені на сайті банку за адресою www.ideabank.ua.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18), ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України.

У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов?язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов?язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов?язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов?язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов?язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов?язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз?яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання.

Тому лише після спливу, визначеного договором строку кредитування, позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно вказав, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як вбачається із матеріалів справи позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми боргу 14656 грн. 49 коп., за період з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року, в розмірі 474 грн. 53 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 03.12.2020 року по 17.01.2022 року у розмірі 1480 грн. 30 коп.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе акцентувати увагу на тому, що статтею 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов?язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов?язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред?явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України.

Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання.

Позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал», пред?являючи вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за угодою, просить крім основного боргу (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути також з відповідача заборгованість за відсотками, 3% річних та інфляційними втратами.

Зі змісту угоди вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» та відповідач ОСОБА_1 погодили, що процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,0000% річних, при цьому розмір обов?язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов?язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період до операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

У позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» стверджує, що на виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 5000 гривень строком до 17 червня 2021 року, а позичальник зобов?язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів банку, які розміщені на сайті банку за адресою: www.ideabank.ua), згідно з умовами цього договору.

Однак, розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що вище вказане твердження позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про те, що грошові кошти у сумі 5000 грн. відповідачу ОСОБА_1 були надані на строк до 17 червня 2021 року, жодним доказом не підтверджене з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Суд першої інстанції вірно акцентував увагу на тому, що до матеріалів справи позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не додано тарифів банку, на які останній посилається щодо строків повернення боргу, розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором С03.225.72493 від 11 листопада 2016 року, так і виписка по рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім?я ОСОБА_2 , за період з 01 червня 2016 року по 03 грудня 2020 року, не містять розрахунків нарахування відповідачу відсотків за користування кредитними коштами.

Стосовно зазначеного факту, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» жодним чином не спростовано та не надано належних доказів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» умов кредитування і наявності заборгованості за відсотками є обов?язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В., був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі, й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сам по собі факт того, що позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснював видачу кредитних коштів, не здійснював нарахування заборгованості за угодою, не є підставою для його звільнення від доказування, оскільки ініціювавши судовий розгляд цивільної справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права і виконати процесуальні обов?язки, здійснювати їх з метою, з якою вони визначені законом.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що доказів погодження сторонами договору в письмовій формі порядку погашення відсотків позивачем не надано суду першої інстанції і не надано апеляційному суду, тому такі дії позивача не відповідають суті відносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відсотків за кредитним договором.

Враховуючи вище викладені обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення відсотків, 3% річних та пені, зазначивши, що суд позбавлений об?єктивної можливості встановити строк, на який укладено угоду, за якою відповідачу ОСОБА_1 надано у користування кредитні кошти у сумі 5000 гривень, процентну ставку, за якою банком були нараховані відповідачу відсотки у сумі 9656 грн. 49 коп. за користування кредитними коштами, та що така сума відсотків була нарахована саме у строк дії угоди, а тому перевірити правильність нарахування відсотків, які мали нараховуватися виключно до дня закінчення строку дії угоди, та нарахування позивачем 3% річних і інфляційних втрат, які нараховуються виключно після дати закінчення строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об?єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги позивача.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко