Справа № 175/2593/23
Провадження № 2/314/869/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.12.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

секретар судового засідання Кравець К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом Кредитної спілки ІСТОК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, де просить:

«стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», код СДРПОУ 26364449, п/р № НОМЕР_3 в ПАТ «Сенс Банк» у м. Києві., в солідарному порядку заборгованість за договором про споживчий кредит № КД-5900 від 09.03.2021 року, станом на 30.04.2023 року у розмірі 60 070 грн 83 коп., з яких:

- заборгованість за основною сумою кредиту = 32 762 грн.72 коп.

- заборгованість за платою = 25 615 грн. 15 коп.

- інфляційні нарахування 1 692 грн.96 коп.».

В обґрунтування позову посилається на наступне.

16 травня 2019 року до КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» звернувся ОСОБА_1 із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки (протокол № 24 від 16.05.2019 року на підставі рішення спостережної ради КС про делегування правлінню повноважень заяву на вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом ОСОБА_1 в члени КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК».

16 травня 2019 року ОСОБА_1 сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 151 від 16.05.2019р.та № 152 від 16.05.2019р.

На підставі ст. 10, ч.2. ст. 16 Закону України «Про кредитні спілки» ОСОБА_1 набув членства у КРЕДИТНІЙ СПІЛЦІ «ІСТОК».

09 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до Позивача заяву на отримання кредиту. 09 березня 2021 року кредитний комітет Позивача прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки ОСОБА_1 (протокол від 09 березня 2021 року).

09 березня 2021 року Позивач та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит № КД-5900.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни з встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 19 календарних місяців, до 26 вересня 2022 року. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п.2.5. Кредитного договору плата за надання кредиту становить 94,52 грн. щоденно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, 09 березня 2021 року Позивач уклав з ОСОБА_2 Договір поруки № КД-5900 ДП1.

Позичальник своїх, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Згідно п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Відповідно до 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача , зокрема, шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв відносно висловлення правової позиції, щодо цивільної справи до суду не надали.

За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

09 березня 2021 року Позивач та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит № КД-5900, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, 09 березня 2021 року Позивач уклав з ОСОБА_2 Договір поруки № КД-5900 ДП1.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі не виконує, що підтверджується наданим до суду розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд здійснивши аналіз кредитного договору приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено наступні терміни, зокрема:

1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

2) загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

3) загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит;

4) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;

8) реальна річна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту;

9) споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит;

10) споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту;

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

доходи кредитодавця у вигляді процентів;

комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

П.3.2 Кредитного договору (Розділ 3 «Процентна ставка за кредитом, її тип, порядок обчислення, зміни та сплати») визначено наступним: «Процентна ставка за користування кредитом за даним Договором становить 0,0001% річних».

П.2.4.,2.5. Кредитного договору (Розділ 2 «Порядок та умови надання кредиту») визначено наступним:

П.2.4 «Кредит надається готівкою через касу Кредитора або шляхом перерахування на рахунок Позичальника за його письмовою заявою»;

П. 2.5. «Плата за надання кредиту становить 94,52 грн щоденно»

Тлумачення слова «надати» визначається як: «Дати в достатній кількості, задовольнити чим-небудь».

Отже, в Кредитному договору визначено два формулювання оплати:

Плата за надання кредиту (П.2.5.) та Процента ставка за користування кредитом (П.3.2.).

На переконання суду формулювання «надання» та «користування» не є тотожними та мають різне смислове навантаження.

Формулювання за ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» відносно загальних витрат за споживчим кредитом чітко розмежовує комісію кредитодавця, на різні самостійні стадії (1,2,3), а саме:

«До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

…;

комісії кредитодавця, пов`язані з наданням (1), обслуговуванням (2) і поверненням (3)кредиту.

Відповідно до ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За визначенням ч.3,4 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Частиною 4 ст.213 ЦК України передбачено, що якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, суд приходить до висновку, що «надання кредиту», як дія вчинена в межах укладеного Кредитного договору є здійсненою в момент передачі грошових коштів позичальникові, та є виконанням зобов`язання кредитодавця надання кредиту, що цілком узгоджується в вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріли цивільної справи містять докази обставин того, що кредит було видано 09.03.2021 та 10.03.2021, що підтверджується копіями видаткових ордерів відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

П. 2.6. Кредитного договору визначено наступним:

«Нарахування плати розпочинається з дня фактичного отримання Позичальником грошових коштів в касі Кредитора або з дня відправки Кредитором коштів на рахунок Позичальника та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів в місяці до повного погашення кредиту».

Пункт 2.6. Кредитного договору має застосовність до плати за надання кредиту.

З урахуванням вище зазначених дефініцій та тлумачень, суд приходить до висновку про нікчемність положень П.2.6. Кредитного договору, з огляду на визначення строковості виконаної дії надання кредиту, та застосовності зобов`язань сплати грошових коштів за дію (надання кредиту) після її фактичного виконання.

В межах обставин цивільної справи суд розтлумачує вище зазначене обґрунтування наступними тезами:

09.03.2021 та 10.03.2021 видано кредит, що підтверджується копіями видаткових ордерів відповідно;

зобов`язання за ч.1 ст.1054 ЦК України з боку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові є виконаним, тобто дія надати грошові кошти фактично здійснена, вона є завершеною та не може вважатись тривалою (такою що продовжує діяти);

плата, яка є строковою (обумовлена початком та завершенням дії) не може мати місце поза термінами (початком та звершенням), строком відповідної дії, яка припинилась її виконанням.

У зв`язку зі зазначеним плата за надання кредиту за п. 2.5. Договору має братись за 09.03.2021 та 10.03.2021, в термін коли здійснювались дії з надання кредиту, що становить 94,52 грн * 2 = 189,04 грн, та не може нараховуватись в строки (терміни) коли дії щодо надання кредиту не здійснювались.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) вказав, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові 05 квітня 2023 року (Справа № 910/4518/16; Провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Суд враховує висновки Верховного Суду про застосування норм права, викладені у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, з якої слідує, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 13.01.2018 у справі № 913/11/18, щодо того, що сторонами в пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статей 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Отже, відповідно до наданого до суду розрахунку, з урахуванням виданого кредиту (75 000,00 грн) та сплачених грошових коштів (70 020,00 грн) та плати за надання кредиту (189,04 грн), розмір заборгованості за кредитним договором станом на 28.12.2021 складає (75 000,00 70 020,00 189,04=) 4 790,96 грн.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зауважує, що розрахунковим періодом індексу інфляції є місяць, індекс інфляції не обчислюється за періоди які розраховуються днями, а отже період за лютий місяць 2022, який може розраховуватись днями (01.02.2022-23.02.2022), з урахуванням вище зазначених положень не може враховуватись в період розрахунку індексу інфляції в порядку визначеному ст.625 ЦК України.

Отже, нарахування індексу інфляції за кредитним договором становить:

січень 20224 790,96101,3062,28 грн

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки Поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника.

За вимогами ч. 2 ст. 554 ЦК України, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

За зазначених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, в частині стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за основною сумою кредиту та заборгованості за інфляційними втратами.

Розподіл судових витрат в частині судового збору суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 141, 259, 263-265, 280-283, 287, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», в солідарному порядку заборгованість за договором про споживчий кредит № КД-5900 від 09.03.2021 року, в розмірі 4 853 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривень 24 коп., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 4 790,96 грн; інфляційні нарахування 62,28 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» судові витрати у виді судового збору в розмірі (4 853,24/60 070,83*2 684,00/2) 108 (сто вісім) гривень 42 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» судові витрати у виді судового збору в розмірі (4 853,24/60 070,83*2 684,00/2) 108 (сто вісім) гривень 42 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

Позивач: КРЕДИТНА СПІЛКА «ІСТОК», адреса для листування: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-а, офіс 311, місцезнаходження: 65049, Одеська область, м. Одеса, Адміральський проспект, будинок 7, кімната 2, рахунок № НОМЕР_3 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. КИЄВІ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26364449;

Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

День складення повного судового рішення 11.12.2023.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

11.12.2023