ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8800/23 Справа № 175/4099/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року в цивільній справі номер 175/4099/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, з урахуванням уточнених позовних заяв обґрунтовувала свої вимоги тим, що 06 липня 1977 року вона продала ОСОБА_5 32,32% домоволодіння, до складу якого входить три жилих будинки та інші надвірні будівлі, що знаходилися в АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці площею чотириста дев`яносто вісім кв. метрів. Дане нерухоме майно належало ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою 09 липня 1975 року за номером реєстру 2-656, зареєстрованого в Кам`янець-Подільському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 липня 1975 року за №4-1172 року. Продаж здійснено за суму 4000,00 карбованців.

11 грудня 1978 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 910 кв. метрів. Договір оформлено на чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , як голову сім`ї. Позивачка заплатила за придбання цього будинку особисті грошові кошти (отримані нею від продажу нерухомого майна в АДРЕСА_1 ) в сумі 1000,00 карбованців. Залишок грошових коштів отриманих ОСОБА_1 від продажу нерухомого майна в АДРЕСА_1 в сумі 3000,00 карбованців було витрачено на будівництво будинку в АДРЕСА_2 .

08 лютого 2000 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано. З цього часу ОСОБА_7 жодних дій направлених на утримання, догляд за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 не вчиняв. Вона і діти, і ОСОБА_7 вважали, що дане домоволодіння належить ОСОБА_1 .

Позивачка не зверталася до суду з питанням визнання за нею особистої власності на спірний будинок у зв`язку з тим, що між нею та ОСОБА_7 було досягнуто домовленості, що будинок, розташований в АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 . І жодних підстав вважати протилежне у ОСОБА_1 не було, так як ОСОБА_7 з моменту розлучення перестав нести витрати на даний будинок, не з`являвся в ньому та на весіллі у присутності сина підтвердив той факт, що до будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , він претензій щодо права власності не має.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є три його сини, у тому числі і відповідач по справі ОСОБА_2 . Але тільки після смерті ОСОБА_7 позивачці стало відомо, про те, що ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_3 і тепер вона, як дружина, почала претендувати на спірне домоволодіння.

З 08 лютого 2000 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіла домоволодінням, що розташоване в АДРЕСА_2 , утримувала, підтримувала у належному стані, користувалась земельною ділянкою, сплачувала всі належні платежі.

Позивачка просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати покласти на відповідачку.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 року було залучено в якості правонаступника відповідачки ОСОБА_3 по цивільній справі №175/4099/19 за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (правонаступником якої є ОСОБА_4 ) про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято судом передчасно та незаконно з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, послався тільки на одну підставу: на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/6005/13-ц, але ці доводи суду є недоречними так як підстави, на які посилається позивачка в даній справі №175/4099/19 є первісними по відношенню до прав та обов`язків сторін, які виникли у зв`язку правом на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7 .

3 01.01.2001 року до дати смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшло понад 10 років - коли ОСОБА_1 заволоділа частиною домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі №175/4099/19 встановлено, що ОСОБА_1 розпорядилася своєю особистою приватною власністю та за особисті грошові кошти ОСОБА_1 було придбано, а потім побудовано житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 910 кв. метрів. Але з незрозумілих підстав суд, встановивши всі вищевикладені обставини, які є безумовно підставою для задоволення позову, відмовив в задоволенні позову.

Таким чином, суд не обґрунтував належним чином підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

При винесені рішення судом не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні визнано позовні вимоги ОСОБА_1 .

25 травня 2022 року Верховний Суд в рамках справи №675/2136/19 дослідив питання щодо відмінності між визнанням обставин і визнанням позову, що впливає на різні правові наслідки.

В рішенні суду не зазначено, що у суду існував обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин, які визнавалася з боку відповідача ОСОБА_2 . Навпаки судом було зазначено, що встановлено саме ці обставини, на які посилалася позивач в позові та які було визнано з боку відповідача ОСОБА_2 .

За наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з боку суду першої інстанції винесено прямо протилежне необґрунтоване належним чином рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Бур`янський А.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстан6ції та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Усик О.А. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 112зв.).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторіни.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 31 липня 1971 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с. 8, том 1).

06 липня 1977 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_5 32,32% домоволодіння, до складу якого входить три жилих будинки та інші надвірні будівлі, що знаходилися в АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці площею чотириста дев`яносто вісім кв. метрів. Нерухоме майно належало ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою 09 липня 1975 року за номером реєстру 2-656, зареєстрованого в Кам янець-Подільському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 липня 1975 року за № 4-1172 року. Продаж здійснено за суму 4000,00 карбованців (а.с. 12-14, том 1).

11 грудня 1978 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-

продажу житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 910 кв.метрів. Купівлю здійснено за суму 1000,00 карбованців (а.с. 16-18, том 1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 02.09.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 належить по частки наступного майна:

житлового цегляного будинку А, жилою площею 55,6 кв.м та господарських будівель і споруд: літньої кухні-гаражу цегляного Б, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, сараю цегляного Є, навісу металевого 3, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , розташовані на земельній ділянці площею 1355 кв. метрів, що належали ОСОБА_7 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, посвідченого 28.07.1997 року виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровської району Дніпропетровської області і зареєстрованого в Новомосковському інвентарному бюро 28.07.1997 року за №300-29 стор. 8 (а.с. 33, том 1).

08 лютого 2000 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 10.2005 року (а.с. 9, том 1).

16.02.2002 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 19, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.10.2011 року (а.с. 10, том 1)

Відповідно до технічного паспорту вартість житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , складає 36495,00 грн (а.с. 20-29, том 1).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року у справі №175/6005/13-ц:

визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.н. НОМЕР_3 , згідно з договором дарування земельної ділянки від 02.10.1998 року, право власності на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 ;

визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з договором дарування земельної ділянки від 02.10.1998 року, право власності на частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,0355 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 ;

визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/8 частки житлового цегляного будинку А, який складається 1-1 котельня, площею 9,9 кв.м, 1-2 кімната, площею 14,3 кв.м, 1-3 передня, площею 18,5 кв.м, 1-4 коридор, площею 5,6 кв.м, 1-5 кімната, площею 21,5 кв.м, 1-6 кімната, площею 10,6 кв.м, 1-7 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-8 кімната, площею 9,2 кв.м, 1-І сіни, площею 2,3 кв.м, всього по будинку: житлова площа 55,6 кв.м, загальна площа 92,6 кв.м, площа за внутрішнім обміром 94,9 кв. м, та господарських будівель і споруд: сіни цегляні а, літньої кухні-гаражу цегляного Б, прибудови цегляної б, погребу шлакобетонного т, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, входу в теплицю цегляного д, сараю цегляного Є, навісу металевого З, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті

ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/8 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/8 частки земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,0355 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 частку житлового цегляного будинку А, який складається 1-1 котельня, площею 9,9 кв.м, 1-2 кімната, площею 14,3 кв.м, 1-3 передня, площею 18,5 кв.м, 1-4 коридор, площею 5,6 кв.м, 1-5 кімната, площею 21,5 кв.м, 1-6 кімната, площею 10,6 кв.м, 1-7 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-8 кімната, площею 9,2 кв.м, 1-І сіни, площею 2,3 кв.м, всього по будинку: житлова площа 55,6 кв.м, загальна площа 92,6 кв.м, площа за внутрішнім обміром 94,9 кв.м, та господарських будівель і споруд: сіни цегляні а, літньої кухні-гаражу цегляного Б, прибудови цегляної б, погребу шлакобетонного т, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, входу в теплицю цегляного д, сараю цегляного Є, навісу металевого З, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,0355 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП ДН №029794 від 09 лютого 1998 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів №260 від 19 листопада 1997 року ОСОБА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено і рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року залишено без змін.

До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №1126/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (а.с. 2-146зв).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки питання про визнання права власності на спірне майно судом вирішено на підставі норм, що регулюються книгою шостою ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом зазначеної статті набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку про те, що з підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що 31 липня 1971 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

11 грудня 1978 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-

продажу житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 910 кв. метрів.

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 02.09.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 належить по частки наступного майна:

житлового цегляного будинку А, жилою площею 55,6 кв.м та господарських будівель і споруд: літньої кухні-гаражу цегляного Б, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, сараю цегляного Є, навісу металевого 3, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , розташовані на земельній ділянці площею 1355 кв. метрів, що належали ОСОБА_7 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, посвідченого 28.07.1997 року виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровської району Дніпропетровської області і зареєстрованого в Новомосковському інвентарному бюро 28.07.1997 року за №300-29 стор. 8.

08 лютого 2000 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано.

16.02.2002 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті вирішено питання про спадкове майно, зокрема щодо спірного майна житлового будинку, а саме: рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року у справі №175/6005/13-ц визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/8 частки житлового цегляного будинку А, який складається 1-1 котельня, площею 9,9 кв.м, 1-2 кімната, площею 14,3 кв.м, 1-3 передня, площею 18,5 кв.м, 1-4 коридор, площею 5,6 кв.м, 1-5 кімната, площею 21,5 кв.м, 1-6 кімната, площею 10,6 кв.м, 1-7 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-8 кімната, площею 9,2 кв.м, 1-І сіни, площею 2,3 кв.м, всього по будинку: житлова площа 55,6 кв.м, загальна площа 92,6 кв.м, площа за внутрішнім обміром 94,9 кв. м, та господарських будівель і споруд: сіни цегляні а, літньої кухні-гаражу цегляного Б, прибудови цегляної б, погребу шлакобетонного т, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, входу в теплицю цегляного д, сараю цегляного Є, навісу металевого З, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 частку житлового цегляного будинку А, який складається 1-1 котельня, площею 9,9 кв.м, 1-2 кімната, площею 14,3 кв.м, 1-3 передня, площею 18,5 кв.м, 1-4 коридор, площею 5,6 кв.м, 1-5 кімната, площею 21,5 кв.м, 1-6 кімната, площею 10,6 кв.м, 1-7 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-8 кімната, площею 9,2 кв.м, 1-І сіни, площею 2,3 кв.м, всього по будинку: житлова площа 55,6 кв.м, загальна площа 92,6 кв.м, площа за внутрішнім обміром 94,9 кв.м, та господарських будівель і споруд: сіни цегляні а, літньої кухні-гаражу цегляного Б, прибудови цегляної б, погребу шлакобетонного т, убиральні цегляної В, літного душа цегляного Г, теплиці металевої Д, входу в теплицю цегляного д, сараю цегляного Є, навісу металевого З, навісу металевого Ж, колодязя залізобетонного К, колодязя трубчатого К1, огорожі металевої 3-6, зливної ями цегляної з/я, що знаходяться в АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , 1946 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року залишено без змін. Тобто, рішення набрало законної сили.

Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 рокув межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки в розумінні ст. 344 ЦК України позивачка не є добросовісним володільцем спірної частини житлового будинку, власник якого відомий, та не надала доказів щодо його відмови від права власності на належне йому майно. При цьому, суд першої інстанції правильно врахував висновки судового рішення, що набрало законної сили, про визнання права власності в порядку спадкування, відповідно до якого померлій відповідачці ОСОБА_3 належить 1/8 частка спірного житлового будинку, відповідачу ОСОБА_2 3/8 частки цього будинку.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови від позову при умовах визнання цього позову відповідачем ОСОБА_2 , апеляційний суд відхиляє, оскільки він є власником частки майна та має право відчужити цю частку майна на користь матері позивачки ОСОБА_1 .

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивачки по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпропетровськогорайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя: