Єдиний унікальний номер судової справи: 489/4340/23
Провадження № 22-ц/812/1350/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

11 грудня 2023 року м. Миколаїв Справа № 489/4340/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шиян Юлією Максимівною, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А., у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений того ж дня за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

24 липня 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 31 травня 2018 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua., складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 13 лютого 2020 року, отримав картку типу Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000,00 грн).

Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 14 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 250 330,26 грн, яка складається із 208 454,84 грн. - заборгованості за кредитом, 41 875,42 грн. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір у розмірі 3754 грн 95 коп.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього тіла кредиту в розмірі 208 454,84 грн, проте просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 41 875,42 грн та здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилався на те, що 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України ухвалила рішення, яким спростила засвідчення форс-мажорних обставин та підтвердила, що обставини з 24 лютого 2022 року є надзвичайними, невідворотними і об`єктивними. Це рішення, на переконання відповідача, підтверджує наявність форс-мажорних обставин і неможливість сплачувати кредити. Внаслідок введення воєнного стану життя відповідача зазнало значних змін, місто Миколаїв було прифронтовим, що ускладнювало життя мешканців. Відповідач був змушений змінити місце свого проживання з метою збереження життя та здоров`я власного та членів своєї родини, та тимчасово переїхав до м. Одеса. Крім того зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилась дитина, також в 2022 році йому було встановлено інвалідність ІІ групи. Окрім зазначеного відповідач посилався на те, що банком не було здійснено заходів досудового врегулювання спору, що є обов`язковим в разі стягнення заборгованості за споживчим кредитом. ОСОБА_1 зазначав про те, що будь-яких листів-вимог від банку про наявність заборгованості та необхідність її погашення він не отримував. Окремо зауважував, що до початку воєнного стану виконував всі вимоги Банку та не порушував свої кредитні зобов`язання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 травня 2018 року станом на 14 червня 2023 року в розмірі 250 330,26 грн, яка складається із 208 454,84 грн - заборгованості за кредитом, 41 875,42 грн. - заборгованість за відсотками, а також судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, згідно статей 526, 1054 ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 250 330,26 грн., яка підтверджена розрахунком позивача та не спростована відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого поставника адвоката Шиян Ю.М. просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 208 545,84 грн боргу за кредитом та 2084, 55 грн судового збору. У задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредиту відмовити.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу Банк не скористався.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статей 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Обґрунтовуючи позов, Банк посилався на те, що 31 травня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, Банк зазначав, що відповідачем після ознайомлення з умовами обслуговування кредитних карток було підписано 13 лютого 2020 року паспорт споживчого кредиту та отримано кредитну картку типу Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000,00 грн).

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, довідку про зімну умов кредитування та паспорт споживчого кредиту.

Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31 травня 2018 року (а.с. 10-22), а також випискою з особового рахунку за період з 01 березня 2018 року по 19 червня 2023 року (а.с. 93-210).

На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої ОСОБА_1 15 березня 2019 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 100 000,00 грн, який станом на 20 березня 2019 було збільшено до 200 000,00 грн, а також довідку про видані відповідачу кредитні картки, термін дії останньої до 02/24 (а.с. 23, 24).

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 250 330,26 грн, яка складається із 208 454,84 грн. - заборгованості за кредитом, 41 875,42 грн - заборгованість за процентами.

Зі змісту відзиву на позов та доводів апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 погодився із розрахунком заборгованості в частині суми заборгованості за кредитом в розмірі 208 454,84 грн. Зазначений розрахунок в частині розміру заборгованості за процентами відповідач не оспорював, проте вважав нарахування процентів безпідставним через неотримання ним досудової вимоги про дострокове повернення кредиту та те, щоневиконання умов кредитного договору обумовлено обставинами непереборної сили, а саме через збройну агресію російської федерації проти України, що відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

Врахувавши, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме військовою агресією росїї проти України, то суд виходить з такого.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору».

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів.

Дані про доходи відповідача та докази відсутності джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання матеріали справи не містять.

Дані про те, що відповідач звертався до банківської установи для реструктуризації боргу та повідомлення про неможливість виконання зобов`язань також відсутні.

Також, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».

Банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку з положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не вбачається.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недотримання позивачем процедури досудового урегулювання спору колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2023 року Банком було надіслано за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача повідомлення за вих. №SAMDNWFC5 із зазначенням розміру заборгованості і необхідності її погашення (а.с. 89). Факт такого направлення підтверджується належними доказами, а саме списком згрупованих поштових відправлень, квитанцією, зворотнім повідомленням (а.с. 90-92).

Та обставина, що відповідач тимчасово змінив місце свого проживання, через що не отримав лист від Банку, не є належним підтвердженням невиконання позивачем своїх зобов`язань про попередження боржника про наявність заборгованості, оскільки відсутні достовірні докази того, що ОСОБА_1 повідомляв АТ КБ «ПриватБанк» про зміну місця свого проживання, що вірно констатував суд першої інстанції.

Додаткові пояснення представника відповідача, які надійшли до апеляційного суду 11 грудня 2023 року, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки доводи апеляційної скарги не містять заперечень відповідача щодо нарахованих процентів за умовами кредитного договору та фактично є доповненнями до апеляційної скарги, які повинні бути поданими в порядку передбаченому ст. 364 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, то підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шиян Юлією Максимівною залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.