Провадження №2/523/1237/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання Дзюба Г.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Ющенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Каралкіна Юлія Григорівна , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

Одеська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Каралкіна Юлія Григорівна , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так 19.04.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 523/3613/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Управління житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18,56 кв.м., загальною площею 38,09 кв.м., після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.05.2020 року № 210458757, право власності на квартиру АДРЕСА_1 вперше було зареєстровано за ОСОБА_2 16.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Каралкіною Ю.Г. на підставі вищевказаного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року.

28.09.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Несвітайлом Ігорем Івановичем посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 593, згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та прийнято рішення про реєстрацію права власності, індексний номер: 31612170 від 28.09.2016 року, за яким право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

18.10.2017р. ОСОБА_3 продав спірну квартиру добросовісному набувачу ОСОБА_4 , того ж дня приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадеева Наталія Олександрівна посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири, серія та номер: 3238 від 19.10.2017 року, та прийняла рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 37641305 від 19.10.2017 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

23.07.2019р. постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року у цивільній справі № 523/3613/16-ц скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено доказами, які знаходяться в матеріалах цивільної справи № 523/3613/16-ц, станом на 31.12.2012 року спірна квартира АДРЕСА_1 в КП «БТІ» ОМР не зареєстрована.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено перелік державного майна України, яке передається у власність адміністративно-територіальних (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким весь житловий та нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.

Таким чином, територіальною громадою м. Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь житловий фонд, зокрема і на спірну квартиру.

Оскільки відповідачі не визнають право власності Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 , Одеська міська рада змушена звернутись до суду з позовом, однією з вимог якого є визнання права власності на спірну квартиру.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Однією з підстав, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-251 цс 15, яка згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Висновок Верховного Суду України також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18) та від 15 травня 2019 року (провадження № 14-636цс18).

Оскільки територіальною громадою міста Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь житловий фонд, зокрема і на спірну квартиру, яка вибула з володіння територіальної громади міста Одеси поза її волею на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, в свою чергу ОСОБА_4 придбала спірну квартиру через рік після набуття права власності попереднім титульним володільцем, тобто знала або, проявивши принаймні розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірна квартира вибула з володіння законного власника з порушенням вимог закону, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради зобов`язана витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 відповідно до положень п. 3 ч. 1ст. 388 ЦК України.

На підставі викладеного, позивач просить:

1.Визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

2.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

3.Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) судовий збір у розмірі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири) гривні.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердила обставини, які викладені у позовній заяві. Вона також пояснила, що відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована, і наявна у матеріалах справи копія рішення органу приватизації не посвідчена належним чином. Окрім того, будь-яких доказів існування рішення щодо приватизації квартири відсутні, а тому після скасування рішення суду квартира повинна перейти у власність територіальної громади м.Одеси.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ющенко М.В. позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Так вона пояснила, що дійсно у позивача не залишився оригінал свідоцтва про право власності на житло, який було видано Управлінням житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» на ім`я ОСОБА_5 , яким посвідчено факт приватизації квартири АДРЕСА_1 . Вищевказаний документ було втрачено колишнім представником ОСОБА_2 , який супроводжував розгляду справи № 523/3613/16-ц. В той же час, надані до суду докази підтверджують, що таке свідоцтво було видано.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи неодноразово викликались за місцем реєстрації та останнім відомим місцем проживання, однак судові повідомлення повернулись з відміткою поштового відділення, що адресати не проживають.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Каралкіна Юлія Григорівна , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 19.04.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 523/3613/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Управління житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18,56 кв.м., загальною площею 38,09 кв.м., після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом. (Т.1, а.с. 12-13, 90-91)

В процесі розгляду даної справи судом було оглянуто архівну справу 523/3613/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Управління житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , актовий запис № 8821 зареєстрований 28.08.2014р. Відділом ДРАЦС у м.Одесі РС Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_5 .

Вищевказані факти представники сторін не оспорювали, а тому вони вважаються такими, що не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 29.08.1998р., яке було видано Управлінням житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» на ім`я ОСОБА_5 , яким посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , при цьому у свідоцтві є посилання, що свідоцтво видано на підставі розпорядження від 20.08.1998р. за №902.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила,що вищевказаний документ було втрачено колишнім представником ОСОБА_2 , який супроводжував розгляд справи № 523/3613/16-ц.

З листа Державного архіву Одеської області від 16.01.2023р. за №139/06-20 убачається, що документи «Чорноморгідробуд» з 1994р. на зберігання не передавались і мають зберігатись в архіві підприємства.

З листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської Ради від 22.12.2022р. № 2165-11.1-34 повідомляється, що документи «Чорноморгідробуд» в архіві не зберігаються.

З листа ТОВ «Чорноморгідробуд» від 27.03.2023р. за №07/17 убачається, що на виконання рішення засновників Товариства з додатковою відповідальністю Чорноморгідробуд», «Управління житлового господарства та соціального розвитку ТДВ Чорноморгідробуд» закрито в 2018 році. В 1998 році житловий будинок в АДРЕСА_3 , перестав відомчим у зв`язку з передачею органам місцевого самоврядування. Реєстрацію свідоцтв на право власності на житло проводилось виключно Одеським МБТІ за зверненнями громадян. Інформацію та копій документів, а також спростувати чи підтвердити видачу розпорядження №902 від 20 серпня 1998 року та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 29 серпня 1998 року надати не маємо можливості.

З листа Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 30.12.2022р. за №01-05-1/402вх убачається, що у відповідності до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2007 № 753 «Про затвердження акта приймання-передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси жилих будинків та інженерних мереж, розташованих у м. Одесі, що не увійшли до статутного фонду відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Чорноморгідробуд"», жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . було прийнято до комунальної власності територіальної громади та передано на баланс «ДЄЗ «Марсельське», яке було реорганізоване у КП «ЖКС «Північний».

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 04.10.2017 № 2463-VII «Про організацію заходів щодо списання з балансу комунальними підприємствами Одеської міської ради багатоквартирних будинків, розташованих на території м. Одеси» зазначений житловий будинок був 01.11.2019 списаний з балансу КП «ЖКС «Північний».

В процесі розгляду справи судом було витребувано інформацію з КП «БТІ» Одеської міської Ради щодо реєстрації свідоцтв про право власності на квартири у будинку АДРЕСА_3 , які були зареєстровані у 1995-1998рр. на підставі свідоцтв про право власності, які були видані ВАТ «Чорноморгідробуд».

Листом КП «БТІ» Одеської міської Ради №24454/04-04 від 11.05.2023р. було надіслано зразки свідоцтв про право власності, які були видані ВАТ «Чорноморгідробуд», а також повідомлено, що станом на 31.12.2012р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 не було зареєстровано.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.05.2020 року № 210458757, право власності на квартиру АДРЕСА_1 вперше було зареєстровано за ОСОБА_2 16.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Каралкіною Ю.Г. на підставі вищевказаного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року. (Т.1, а.с. 17)

28.09.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Несвітайлом Ігорем Івановичем посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 593, згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та прийнято рішення про реєстрацію права власності, індексний номер: 31612170 від 28.09.2016 року, за яким право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 . (Т.1., а.с.55-56,88-89)

18.10.2017р. ОСОБА_3 продав спірну квартиру добросовісному набувачу ОСОБА_4 , того ж дня приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадеева Наталія Олександрівна посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири, серія та номер: 3238 від 19.10.2017 року, та прийняла рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 37641305 від 19.10.2017 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 . (Т.1, а.с. 50-52)

23.07.2019р. постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року у цивільній справі № 523/3613/16-ц скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено. (Т.1,а.с. 18-21)

Оцінка наданих доказів судом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши наявні докази суд прийшов до наступного висновку.

Так у матеріалах справи відсутні достатні докази того, що Управлінням житлового господарства та соціального розвитку ВАТ «Чорноморгідробуд» на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 від 29.08.1998р., яким посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Відсутня також копія розпорядження від 20.08.1998р. за №902 щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Оригіналів даних документів відповідачем ОСОБА_2 суду не надано, а наявні у справі відповіді з організацій та установ не можуть ані підтвердити, ані спростувати даний факт.

Необхідно також відзначити, що після скасування Одеський апеляційним судом рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року у цивільній справі № 523/3613/16-ц ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом (або заявою) про визнання факту належності на праві власності померлій ОСОБА_5 спірного свідоцтва про право власності.

Отже на час розгляду справи фактично у відповідача ОСОБА_2 не існує жодного документу, який підтверджує, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено перелік державного майна України, яке передається у власність адміністративно-територіальних (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким весь житловий та нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.

Таким чином, територіальною громадою м. Одеси в установленому законом порядку було набуто право власності на весь житловий фонд м. Одеси.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Однією з підстав, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-251 цс 15, яка згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Висновок Верховного Суду України також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18) та від 15 травня 2019 року (провадження № 14-636цс18).

Отже фактично квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння Одеської міської Ради без законних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , яка придбала дану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2017р., який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадеевою Наталією Олександрівною серія та номер: 3238 від 19.10.2017 року.

Необхідно відзначити, що вимога за віндикаційним позовом пред`являється останньому набувачеві спірного майна, за яким зареєстроване право власності на нього і який вважається його володільцем, якщо інше не буде встановлено за результатами судового розгляду.

Відповідно належним відповідачем за позовом про витребування нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на таке майно, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

На підставі викладеного, належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_4 , а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежним відповідачами.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, оскільки доказів протилежного не надано.

В той же час, в даному випадку можливо застосувати положення п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки позивач, як власник майна не надавав своєї згоди на відчуження майна.

Так, згідно 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Щодо втручання держави в право на мирне володіння своїм майном

Щодо втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

У практиці ЄСПЛ, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Треіубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на характер спірних правовідносин, обставини справи, правові норми, втручання держави в право ОСОБА_4 на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ.

Так, витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388, 396 ЦК України, у зв`язку з скасуванням рішення суду першої інстанції та правової позиції Верховного Суду України, а також визнанням права власністю територіальної громади міста Одеси на спірну квартиру (ст. 392 ЦК України).

Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього Кодексу є загальнодоступним.

Крім того, з огляду на положення статей 1, 2, 6, 10, 16 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. При цьому нерухоме майно, що є у комунальній власності територіальних громад, це одна зі складових матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з власності територіальної громади міста Одеси становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) вибуття майна з власності територіальної громади цьому суспільному інтересу не відповідає.

Крім того, ЄСПЛ визнає за державою право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» при визначенні суспільного інтересу в контексті втручання в право мирного володіння майном. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала заходів втручання. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

На підставі викладеного, позивні вимоги підлягають частковому задоволенню та необхідно:

- витребувати з володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради () однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (РНОКПП ) право власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) судовий збір у розмірі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири) гривні;

- позовні вимоги Одеської міської ради про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Каралкіна Юлія Григорівна , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Наталя Олексіївна про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння задовольнити частково.

2. Витребувати з володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради () однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

3. Визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (РНОКПП ) право власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 38,09 кв.м., житловою площею - 18,56 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) судовий збір у розмірі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири) гривні.

5. Позовні вимоги Одеської міської ради про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2023