РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Володимирської міської ради, про встановлення факту спільного проживання батька та неповнолітнього сина, та стягнення аліментів на його утримання,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 до Володимир-Волинського міського суду Волинської області звернувся позивач із позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання батька та неповнолітнього сина, та стягнення аліментів на його утримання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у квітні 2001 уклав шлюб з відповідачкою, від якого народилось двоє дітей дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 квітня 2015 рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області шлюб було розірвано, після чого за усною домовленістю та спільною згодою між сторонами, з урахуванням думки дитини та його інтересів, син ОСОБА_5 залишився проживати разом з позивачем, а дочка ОСОБА_6 , яка на момент подання позову досягла повноліття, виїхали у 2015 на тимчасове проживання разом з відповідачкою за кордон.

Позивач зазначив, що на даний момент він виховує сина, відвідує батьківські збори, всіляко сприяє його інтелектуальному розвитку, проводить з ним весь вільний час, та син перебуває на повному утриманні та проживає разом з ним весь час у квартирі АДРЕСА_1 , навчається у Володимирській міській школі №3, де в нього друзі, шкільні та позашкільні розвиваючі гуртки та секції. Тому переїжджати жити разом з позивачем за місцем реєстрації останнього, у селі Хобултова Володимирського району, він не має наміру та бажання.

Вказана квартира на праві спільної часткової власності належить відповідачці та її матері. Майнового спору між позивачем та відповідачкою щодо права власності на цю квартиру не існує і ніколи не існувало, даний позов не пов`язаний з будь-якими майновими претензіями на це житло.

Оскільки позивач ніколи не був і натепер не зареєстрований для проживання у вищевказаній квартирі, і не має наміру змінювати свою реєстрацію, то змушений просити у судовому порядку встановити факт його спільного проживання разом із неповнолітнім сином, який перебуває на його утриманні, адже бажає стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття, мотивуючи тим, що належний рівень утримання сина він один не зможе забезпечити, його заробітна плата є мінімальною, а відповідачка, як мати, яка здорова і працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, зможе сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.04.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 23.05.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Володимирської міської ради.

Ухвалою від 24.07.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив всі судові засідання проводити без його участі, позов підтримує на просить задовольнити.

Представник позивача, адвокат Машевська Л.А., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1058891 від 18.02.2023, в судовому засідання позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові. Пояснила, що дитина проживає разом з батьком, мати проти цього не заперечує, перешкод не чинить. Також сторона позивача не заперечує, що мати приймає участь в утриманні сина. Вважає, що сам факт звернення до суду свідчить про порушення прав позивача. 29.11.2023 в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та позивача.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву, що дві позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, клопотань не має, просить судові засідання по справі проводити за її відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради Кузьмик Я.Л. в судовому засіданні пояснила, що спеціалістом служби було здійснено вихід за місцем проживання позивача та дитини. Відвідати та оглянути квартиру вдалось не з першого разу, поведінка батька викликала нерозуміння, під час огляду якісь кімнати були закриті і не дозволено їх оглянути. По результату було складено акт обстеження умов проживання, за результатом зазначено, що створено усі належні умови для проживання та розвитку дитини. Зі слів батька, мати весь час виїжджає за кордон, дитину він забезпечує всім необхідним, опікується нею. Однак з характеристики наданої школою, де навчається дитина вбачається, що мама бере участь у вихованні дитини. З самою дитиною спеціалісту так і не вдалось поспілкуватись. 29.11.2023 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників справи, пояснення свідка, дослідивши матеріли справи та оцінивши їх в сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.4 ЦК України встановлено, що принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням п.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Судом встановлено, 27 квітня 2001 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14.04.2015.

Від шлюбу сторони мають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

За довідкою про доходи від 16.02.2023 за №6 ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_9 та його загальна сума доходу за період з 01.08.2022 по 31.01.2023 становить сорок дві тисячі шістсот вісімдесят дев,ять грн. 78коп.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.07.1997 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в тому числі відповідачці ОСОБА_10 , де зареєстрована вона та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного 19.09.2023 головним спеціалістом ССД умови проживання задовільні, у квартирі чисто, прибрано, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону. Має окреме спальне місце та місце для підготовки уроків. За цією адресою проживають ОСОБА_1 , батько, ОСОБА_11 , син, ОСОБА_12 , дочка. Зі слів батька ОСОБА_1 , матір ОСОБА_2 постійно їздить на роботу за кордон, в цей час дитиною опікується батько. Коли матір повертається, проживає разом з сином (батько в селі). За результатом бесіди створені усі належні умови для проживання та розвитку дитини. Акт підписаний спеціалістом ССД Кузьмик Я.Л. та ОСОБА_1 .

З характеристики наданої класним керівником та директором Ліцею №3 Володимирської міської ради вбачається, що ОСОБА_4 за час навчання у школі зарекомендував себе вихованим, дисциплінованим та уважним учнем, не має шкідливих звичок. Має проблеми з зором та часто хворіє, через що пропускає уроки у школі. Мама ОСОБА_2 , заздалегідь попереджає про відсутність дитини у школі та причину відсутності. Доручення учнівського колективу, класного керівника ОСОБА_5 виконує вчасно та добросовісно. Батьки беруть активну участь у навчанні та вихованні сина, однак більше підтримує зв`язок зі школою та класним керівником мама, ОСОБА_13 . Дитина завжди охайна, організована та підготовлена до уроків.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням сторони позивача ОСОБА_14 пояснила, що проживає за вказаною адресою з 2002 року, є головою ОСББ, сім`я ОСОБА_15 її сусіди, їхня квартира знаходиться поверхом вище над її квартирою. Співвласниками квартири є ОСОБА_16 та її мати. Їй відомо, що в кварти постійно проживають сім`я, тато мама, двоє дітей та бабуся, мама ОСОБА_17 . Дочка доросла, з початку війни виїхала за кордон. А сім,я живе в місті, нікуди не виїжджали, іноді втрьох їздять на дачу. Бачить, що дитиною більше займається мама. Завжди тихо, спокійно, ніяких сварок не чула.

Статтею 212 ЦПК установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Досліджені докази свідчать про те, що як позивач так і відповідачка постійно піклуються про дитину, беруть участь у її розвиткові; Сім`я постійно проживає квартирі, співвласником якої є відповідачка, створено умови належного виховання та розвитку дитини. Батьки беруть активну участь у навчанні та вихованні сина, однак більше підтримує зв`язок зі школою та класним керівником мама.

Встановивши в ході судового слідства суперечності між обставинами викладеними позивачем у позові та фактами наведеними представником ССД та поясненнями свідка, суд ухвалив викликати в судове засідання відповідачку з метою встановлення фактичних обставин.

Однак відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, направила пояснення, в яких зазначила, що, скориставшись своїм процесуальним правом, позовні вимоги вже визнала у повному обсязі і просить всі засіданні проводити за її відсутністю, а суд позбавлений зобов`язувати її надавати пояснення.

Таким чином, суд позбавлений можливості усунути суперечності з ким проживає дитина, хто нею опікується, займається її розвитком та вихованням, з ким саме вона проживає.

Крім того, виходячи з наведених норм щодо захисту прав та інтересів дитини, які мають переважати над інтересами батьків, суд не зобов`язаний приймати позицію відповідачки щодо визнання позовних вимог, якщо вона суперечить вимогам та інтересам неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі "C.G. та інші проти Болгарії", заява N 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11).

Принцип правової визначеності, на думку ЄСПЛ, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії", заява N 76943/11). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "С. В. проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92).

Позивач просить встановити факт його спільного проживання разом з неповнолітнім сином, зазначивши, що метою є ті наслідки, настання яких бажав би, зокрема у випадку встановлення такого факту, він зможе отримувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, а також роз`яснень Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Позивачем зазначено метою встановлення факту отримання аліментів на утримання дитини, разом з тим жодним чином не доведено, що відповідачка не приймає участі чи ухиляється від утримання дитини та його вихованні. Навпаки, представник позивача в судовому засіданні не заперечувала, що мати приймає участь в утриманні сина.

Отже, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені у судовому засіданні факти не дають підстав для цього. Крім того, вимога позивача щодо встановлення факту його спільного проживання разом з неповнолітнім сином, суд вважає штучно створеною для задоволення другої вимоги щодо стягнення аліментів на свою користь.

Щодо посилань представника позивача на упередженість суду з приводу залучення третьої особи Служби у справах дітей, суд, з урахуванням вимог ст.53 ЦПК України та захисту інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, розцінює дану позицію надуманою та неспроможною.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 315, 354, 355 ЦПК, ст.ст.141,151 СК, України, Конвенції про права дитини, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Володимирської міської ради, про встановлення факту спільного проживання батька та неповнолітнього сина, та стягнення аліментів на його утримання відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2023.

Суддя: Тетяна Пустовойт