Справа № 169/517/22 Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К.
Провадження № 22-ц/802/331/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача Домальчука Р. В. ,

представника відповідачів ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позов мотивований тим, що повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 323 долари США 50 центів та 94 173 гривні 20 копійок.

Під час розгляду судом справи про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а саме, 14 лютого 2020 року, ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу належної їй бази відпочинку, загальною площею 279.4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказуючи, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року є фіктивним - таким, що укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 у зв`язку з виконанням рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року, позивач просив визнати його недійсним.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 18 січня 2023 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки воно було ухвалене з порушенням нормам матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з`ясовування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а тому це оскаржуване рішення підлягає скасуванню. Просить рішення скасувати, постановити нове рішення яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який заперечив апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2011 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Буд-Трейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно (а. с. 5).

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 323 долари США 50 центів та 94 173 гривні 20 копійок (а. с. 6-7).

Під час розгляду судом зазначеної цивільної справи, а саме: 14 лютого 2020 року, ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до якого відчужила належну їй базу відпочинку, загальною площею 279.4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 42-43).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3 Договору продаж бази відпочинку вчинено за 296 986 гривень, що є її ринковою вартістю відповідно до висновку про вартість майна від 17 грудня 2019 року, та повністю сплачені продавцю до підписання цього Договору.

Вищевказана база відпочинку розташована на земельній ділянці, площею 0.2523 га, кадастровий номер :02:002:0007, яка перебуває в оренді (пункт 1.2 Договору).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 лютого 2020 року ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірне нерухоме майно (а. с. 44-45).

Рішенням Турійської селищної ради № 29/15 від 08 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_3 надано останній в оренду земельну ділянку, площею 0.2523 га, кадастровий номер :02:002:0007, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на території Турійської селищної ради (Озерянський старостинський округ) Волинської області у зв`язку з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на цій ділянці, терміном на 49 років (а. с. 46).

29 серпня 2022 року між Турійською селищною радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, що передана останній згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди (а. с. 47-51, 52).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 вересня 2022 року за ОСОБА_3 зареєстровано право оренди земельної ділянки, площею 0.2523 га, з кадастровим номером :02:002:0007, на якій знаходиться спірне нерухоме майно (а. с. 53-54).

Таким чином, договір купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року фактично виконаний його сторонами, ОСОБА_3 набула право власності на базу відпочинку в урочищі АДРЕСА_1 та право оренди на земельну ділянку, на якій вона розташована.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами протиправного умислу в діях сторін оспорюваного правочину, які свідчили б про те, що укладений між сторонами договір є фіктивним і таким, що укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 у зв`язку з виконанням рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року, а також на підтвердження тих обставин, на які позивач посилався у позовній заяві, зокрема, про порушення його прав як кредитора, позивач суду не надав.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду.

З огляду на фактичні обставини справи, на момент укладення оспорюваного договору відповідач ОСОБА_2 мала невиконані зобов`язання перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 76/08-1/02 від 27.05.2008 у значному грошовому розмірі, що підтверджується матеріалами судової справи № 2-1841/11 та ухваленим за результатами її розгляду повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 145 323,50 доларів США та пені в розмірі 94 193,20 грн.

Оскільки у період здійснення судом провадження у справі № 2-1841/11 у ОСОБА_2 було відсутнє інше майно, окрім вищезазначеного, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», то вона не могла не розуміти того, що примусове виконання ухваленого в даній справі судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором буде здійснюватись шляхом звернення стягнення на наявне у неї (як боржника) майно. Сторонами не заперечується факт укладення договору купівлі - продажу у період після скасування судом першої інстанції першого заочного рішення у справі про стягнення боргу з відповідачки ОСОБА_2 та новим розглядом справи.

Таким чином, з метою запобігання можливому зверненню стягнення на вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_2 відчужила його ОСОБА_3 шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Зазначені обставини свідчать про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено виключно з метою уникнення ОСОБА_2 (боржником) виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Внаслідок укладення такого договору купівлі-продажу стало фактично неможливим реальне задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитора та стягувана), визнаних та задоволених повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2020 у справі № 2- 1841/11.

Отже, дії відповідачів під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу були спрямовані на фіктивний перехід права власності на вищезазначене нерухоме майно від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка не є учасником справи № 2-1841/11, з метою приховати це нерухоме майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 .

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Таким чином, з метою захисту своїх порушених прав ПАТ АБ «Укргазбанк» вважає має право визнати оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним у судовому порядку, оскільки визнання на підставі судового рішення недійсним оспорюваного договору буде підставою припинення права власності ОСОБА_3 на вищезазначене нерухоме майно та повернення цього майна у власність ОСОБА_2 , що надасть можливість для ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнити грошові вимоги до ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями, виконання яких вона намагається уникнути.

Покликання у рішенні суду на висновок Верховного суду у постанові у справі №524/5846/17 є некоректним, враховуючи, що у вищезазначеній справі спір виник з приводу відчуження майна між колишнім подружжям за наявності майнових претензій щодо спільного майна. Дана практика не є релевантною по відношенню до розглядуваної справи. Текст постанови, на який покликається суд першої інстанції, вирваний з контексту та не може бути врахованим при розгляді даної справи, зважаючи на різні обставини справи та відмінності в претензіях сторін.

При цьому слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №369/11268/16-ц, у якій Велика Палата зробила висновок, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства ( п. 6 ст. 3 ЦК ) та недопустимості зловживанням правом (ч. 3 ст. 13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.. 234 ЦК, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 288 ЦК України.

Після ухвалення зазначеної постанови напрацьовувалася судова практика щодо кваліфікації правочинів як фраудаторних у різних сферах.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №755/17944/18 йдеться про визнання фраудаторним договору купівлі - продажу. Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , будучи боржником перед позивачем за кредитним договором в період, коли цивільна справи про стягнення боргу з неї перебувала на повторному розгляді в суді після скасування заочного рішення про задоволення позову, відчужила майно на користь ОСОБА_3 , слід дійти висновку, що в даному випадку її дії можна констатувати як зловживання правом з метою уникнення звернення стягнення на майно. В судовому засіданні представник позивача ствердив, що жодних коштів на погашення боргу після відчуження майна на рахунок банку не надійшло, що не заперечив представник відповідачки та не надав будь - яких доказів на спростування даної обставини.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права необхідно скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги,з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню.

За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 січня 2023 року в даній справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук Іриною Петрівною 14.02.2020 року за №251, за яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 нерухоме майно - базу відпочинку, загальною площею 279,4 м2 ,що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований номер об`єкта нерухомого майна 255.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн сплаченого судового збору за позовну заяву та 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий

Судді :