КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7455/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/1192/21

27 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Ящук Т.І.

за участю секретаря

судового засідання - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ольшевської І.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг із заявою № на отримання кредиту, підписанням яких підтвердив згоду, що ці заяви разом з умовами отримання кредитів становлять кредитний договір між ними.

За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 218 650,00 грн з кінцевим строком повернення не пізніше 01 лютого 2019 року. Проте ОСОБА_1 не повернув наданий йому кредит у строки, передбачені договором.

У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість в сумі 460 440,76 грн, що складається з: 199 300,65 грн заборгованості за основною сумою боргу, 40 484,90 - суми заборгованості за річними процентами, 154 554,24 грн - заборгованості за щомісячними процентами, 66 100,97 грн - заборгованості за пенею.

09 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір відступлення прав вимоги № 20191209, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним зі ОСОБА_1 кредитним договором.

За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор, просило стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 18 січня 2018 року у розмірі 460 440,76 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 460 440,76 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом - 199 300,65 грн, заборгованості за відсотками - 40 484,90грн, заборгованості за щомісячними відсотками (плата за управління кредитом) - 154 554,24 грн, суми заборгованості за пенею- 66 100,97грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 6 906,61 грн судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 18 січня 2018 року відмовити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушення норм процесуального права та є таким, що значно порушує права та охоронювані інтереси відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин та доказів, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, з яких вбачається, що позивачем не надано суду обґрунтований детальний помісячний розрахунок заборгованості. Вказане привело до того, що судом першої інстанції прийнято доводи позивачапро те, що відповідачем отримано кредит у сумі 218 650,00 грн.

Разом з тим, ним, як позичальником, отримано кредит у сумі 200 000,00 грн (докази додаються), а також погашено кредит на суму 60 000,00 грн (докази додаються), про що замовчується позивачем.

Вважає, що позивачввів суд в оману щодо суми заборгованості за основним боргом, а наданий позивачем розрахунок не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

При цьому, суд першої інстанції, досліджуючи умови кредитного договору, не врахував пункт 7.1. вказаного договору , в якому визначено, що всі спори, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників».

З огляду на важкий майновий стан, спричинений введенням спочатку карантину, а потім введенням воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією Російської федерації проти України, відповідач просив суд зменшити розмір неустойки на підставі частини 3 статті 551 ЦК України.

Звернув увагу на те, що матеріали справине містять доказів отримання ним повідомлення про розгляд справи, оскільки з 04 березня 2022 року він перебуває у лавах Збройних сил України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року є законне та обґрунтоване, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою.

Зазначає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Позивач вважає, що доводи і аргументи, на яких ґрунтуються вимоги апелянта, які є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, є суб`єктивною думкою сторони відповідача, яка суперечить нормам цивільного законодавства та низці правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду, є недоведені, необгрунтовані, безпідставні та не повинні братися до уваги судом.

В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились.

Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі генерального директора Р.Ревунова, посилаючись на те, що у зв`язку з великою кількістю судових засідань та перебуванням представників в м. Бровари Київської області, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не має можливості направити представника на розгляд вищевказаної справи, просив суд апеляційної інстанції проводити судові засідання за відсутності представника позивача.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

У поданій заяві-клопотанні від 27 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Янчик Маріанна Іванівна просить суд апеляційної інстанції зупинити апеляційне провадження у справі, у зв?язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі, а у випадку якщо суд буде вважати, що підстави для зупинення апеляційного провадження відсутні, визнати неявку сторони відповідача поважною та відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що представник відповідача ОСОБА_2 не приймала участі у справі, яка переглядається, не ознайомлена з матеріалами справи, а також зайнята в іншому судовому процесі у справі 753/13206/23, розгляд якої відбувається у Дарницькому районному суді міста Києва.

Вирішуючи клопотання сторони відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що відповідно до норм цивільного процесуального законодавства відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується в залежності від обставин неможливості вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року (а.с. 119-120).

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду від 09 червня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл цивільної справи між суддями Київського апеляційного суду та передано справу на розгляд судді-доповідачу Ратніковій В.М. у складі суддів: Борисової О.В., Левенця Б.Б. (а.с. 125, 126).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого судді - Ратнікової В.М., суддів: Борисової О.В., Левенця Б.Б. прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року (а.с. 127).

Протоколом автоматизованого зміни складу колегії суддів від 25 жовтня 2023 року підтверджується заміна судді Левенця Б.Б. із визначенням судді Ящук Т.І. до складу колегії Ратнікової В.М., Борисової О.В. для розгляду цивільної справи №756/1192/21 за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року (а.с. 168).

Належним чином повідомлений відповідач про дату, часі місце судового розгляду на 28 вересня 2023 року, 26 жовтня 2023 року в судові засідання не з?явився.

Неодноразові письмові клопотання відповідача, у тому числі від 27листопада 2023 року, про зупинення провадження у справі розглянуті колегією суддів апеляційного суду з постановленням окремих процесуальних документів.

Із долученого ордера №1500827 від 24 листопада 2023 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Янчик Маріанною Іванівною вбачається, що ордер видано на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 20 липня 2023 року.

Отже, від дня укладення 20 липня 2023 року між сторонами договору про надання правової допомоги № 1 представник відповідача - адвокат Янчик Маріанна Іванівна мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та обсяг прав для участі у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції 28 вересня 2023 року, 26 жовтня 2023 року.

З урахуванням неодноразового призначення справи до розгляду, що відбувались у відкритому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного вважає, що наведені представником відповідача ОСОБА_2 у заяві причини неявки в судове засідання 27 листопада 2023 року є неповажними та такими, що не перешкоджають закінченню розгляду справи у відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг. Цього ж дня, 18 січня 2018 року, ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту № 2390467, в якому зазначена інформація про кредитодавця, дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажання позичальника, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти (а.с. 5, 7-8).

У заяві № від 18 січня 2018 року на отримання кредиту, підписанням якої ОСОБА_1 підтвердив згоду, що паспорт кредиту № 2390467 від від 18 січня 2018 року містить умови укаледного ним кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його з наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ним як позичальником (а.с. 6).

Також ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що умови кредитного договору, зокрема, про сукупну вартість кредиту, йому роз`яснені та зрозумілі; він ознайомився з кредитним договором до його укладення і згоден з усіма його умовами; примірник заяви і паспорт кредиту отримав, умови отримання кредитів згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця. Засвідчив, що повідомлений у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

У паспорті кредиту № 2390467 зазначено, що ОСОБА_1 отримує кредит у розмірі 218 650,00 грн строком на 12 місяців зі сплатою початкового проценту (3,00 %) від суми кредиту - 6 000,00 грн, щомісячних процентів у розмірі 3,49 % від суми кредиту згідно з графіком платежів та річних процентів у розмірі 11,99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, а також пені за прострочення виконання та/або невиконання зобов?язання за кредитним договором у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів. У разі тривалого прострочення позичальником зобов?язаннь за кредитним договором, позичальник за кожен каледарний місяць, протягом якого було допущено таке прострочення, сплачує неустойку: у разі прострочення від 7 до 30 днів включно - 100,00 грн; у разі прострочення від 31 до 60 днів включно - 150,00 грн; у разі прострочення від 61 до 90 днів включно - 250,00 грн; у разі прострочення понад 90 днів - 350,00 грн.

Підписаним ОСОБА_1 графіком платежів визначено загальний щомісячний платіж у розмірі 27 144,72 грн (останній у розмірі 27 144,62 грн), який складається з платежів на повернення кредиту, річних процентів та щомісячних процентів за період з 01 березня 2018 року по 01 лютого 2019 року. Щомісячні проценти складають фіксовану суму 7 630,89 грн.

Згідно з графіком загальна сума усіх щомісячних платежів за кредитом за період з 01 березня 2018 року по 01 лютого 2019 року становить 325 736,54 грн.

Зі змісту заяви № на отримання кредиту вбачається, що позичальник ОСОБА_1 доручає товариству перерахувати за рахунок отриманого ним кредиту такі суми грошових коштів:200 000,00 грн на його рахунок; 12 000,00грнна рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» в рахунок оплати страхового платежу за договором страхування № -С від 18 січня 2018 року; 650,00 грн на рахунок ТОВ «МайСейфеті» на оплату пакета послуги «Охоронець КредитМаркет 24».

З інформаційної довідки щодо переказів вбачається, що кредитор ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснило переказ коштів на рахунок позичальника ОСОБА_1 у розмірі 200 000,00 грн згідно з кредитним договором № від 18 січня 2018 року (а.с. 10-12).

Довідкою ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 4150102-SG від 01 січня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно оформив кредит на загальну суму 218 650,00 грн та на погашення заборгованості 02 травня 2018 року ним внесено платіж в сумі 40 000,00 грн, за рахунок яких погашено прострочені щомісячні проценти - 15 261,78 грн, прострочена частина кредиту - 19 349,35 грн, прострочені річні проценти - 5 388,87 грн (а.с. 19).

09 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20191209, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 18 січня 2018 року на суму 460 440,76 грн (а.с. 23-25, 26).

Листами ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від 23 грудня2019 року повідомлено ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за укладеним з ним кредитним договором та про необхідність сплати боргу у розмірі 460 440,76 грн в строк до 23 січня 2020 року (а.с. 21, 22).

У позасудовому порядку позичальником борг не погашено, вимога кредитора про сплату заборгованості залишилась без виконання.

27 січня 2021 року новий кредитор ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 460 440,76 грн, що складається з: 199 300,65 грн заборгованості за основною сумою боргу, 40 484,90 - суми заборгованості за річними процентами, нарахованих за період з 18 січня 2018 року по 09 грудня 2019 року, 154 554,24 грн - заборгованості за щомісячними процентами, нарахованих за період з 18 січня 2018 року по 09 грудня 2019 року, 66 100,97 грн - заборгованості за пенею, нараховану за період з 02 березня 2018 року по 09 грудня 2019 року (а.с. 20).

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та, погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 460 440,76 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 у заявленому кредитором розмірі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У справі, яка переглядається, договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому наявні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 товариство дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які були укладені.

Обставини укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів та часткового виконання зобов`язання визнані відповідачем ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про те, що ним отримано кредит в сумі 200 000,00 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки № 319080926 від 18 січня 2018 року, а не 218 650,00 грн, як зазначено позивачем у позовних вимогах, спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: паспортом кредиту № 2390467 від 18 січня 2018 року та заявою № від 18 січня 2018 року на отримання кредиту, які разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 як позичальником.

Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 218 650,00 грн та доручив товариству перерахувати за рахунок отриманого ним кредиту такі суми грошових коштів: 200 000,00 грн на його рахунок; 12 000,00грнна рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» в рахунок оплати страхового платежу за договором страхування № -С від 18 січня 2018 року; 650,00 грн на рахунок ТОВ «МайСейфеті» на оплату пакета послуги «Охоронець КредитМаркет 24».

Підписаним відповідачем ОСОБА_1 графіком платежів також підтверджується зобов?язання останнього повернути кредит у розмірі 218 650,00 грн.

Отже, фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених судом доказів вказують на те, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 218 650,00 грн, які прийняті позичальником від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору.

За пред`явленим позовом новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 09 грудня 2019 року сума заборгованості за кредитним договором становить 460 440,76 грн, що складається з: 199 300,65 грн заборгованості за основною сумою боргу, 40 484,90 - суми заборгованості за річними процентами, нарахованих за період з 18 січня 2018 року по 09 грудня 2019 року, 154 554,24 грн - заборгованості за щомісячними процентами, нарахованих за період з 18 січня 2018 року по 09 грудня 2019 року, 66 100,97 грн - заборгованості за пенею, нараховану за період з 02 березня 2018 року по 09 грудня 2019 року (а.с. 20).

Досліджуючи поданий позивачем доказ (розрахунок заборгованості), перевіривши його, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто, неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Колегія суддів апеляційного суду застосовує до спірних правовідносин відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти, неустойку за час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.

У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 01 лютого 2019 року.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення заборгованості з нарахованих та несплачених річних та щомісячних процентів за користування кредитними коштами за період з 02 лютого 2019 року по 09 грудня 2019 року в сумі 98 689, 74 грн (20 444,4 грн +78 245,34 грн), а також вимога в частині стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за період з 02 лютого 2019 року по 09 грудня 2019 року, в сумі 22 976,91 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач у справі не заявив.

Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що на виконання умов кредитного договору позичальником за період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року сплачено 40 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 4150102-SG від 01 січня 2020 року та квитанцією від 02 травня 2018 року (а.с. 19, 111).

За рахунок проведеного позичальником платежу у розмірі 40 000,00 грн для виконання грошового зобов`язання ця сума віднесена кредитором у порядку черговості на погашення прострочених щомісячних процентів - 15 261,78 грн, простроченої частини кредиту - 19 349,35 грн, прострочених річних процентів - 5 388,87 грн.

Твердження відповідача про те, що ним, окрім платежу на суму 40 000,00 грн, на погашення заборгованості сплачено ще 20 000,00 грн не знайшли свого підтвердження.

Наданий відповідачем прибутковий касовий ордер № 3 від 08 січня 2018 року не є належним та допустимим доказом у справі щодо предмета доказування в частині сплати відповідчем ОСОБА_1 для виконання грошового зобов`язання 20 000,00 грн, оскільки вказаний первинний документ оформлено на особу ОСОБА_3 , датований 08 січня 2018 року, тоді як кредитне зобов?язання між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 виникли 18 січня 2018 року (а.с. 112).

За проведеними обчисленнями розмір невиконаного позичальником ОСОБА_1 зобов`язання з повернення суми позики - залишку основного боргу становить 199 300,65грн(218 650,00 грн -19 349,35 грн (сплачених платежів в рахунок погашення боргу)).

В частині річних процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року загальна сума нарахованих кредитором чергових платежів складає розмір 25 429,29 грн,які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі5 388,87 грн. Борг за складовою заборгованості за річними процентами становив розмір 20 040,42 грн.

В частині складової заборгованості за щомісячними процентами в межах строку кредитування за період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року загальна сума нарахованих кредитором чергових платежів складає розмір 91 570,68 грн,які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі15 261,78 грн. Борг за цією складовою заборгованості становив розмір 76 308,90 грн.

Заборгованість в частині залишку кредиту, а також в частині річних і щомісячних процентів за користування кредитними коштами, періоду її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою заборгованості відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Доведеними є обставини прострочення виконання грошового зобов`язання позичальником (відповідачем у справі) ОСОБА_1 , що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення термінів погашення грошового зобов`язання в межах строку кредитування за період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року, що становить розмір 43 124,06 грн.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню. В межах заявлених позивачем вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № від 18 січня 2018 року, яка складається з частини позики, що залишилася у розмірі 199 300,65 грн, заборгованості за річними процентами - 20 040,42 грн, заборгованості за щомісячними процентами - 76 308,90 грн, заборгованості за пенею - 43 124,06 грн, а всього 338 774,03 грн.

Вимога позивача в частині стягнення заборгованості за річниими і щомісячними процентів за користування кредитними коштами в сумі 98 689, 74 грн (20 444,4 грн +78 245,34 грн), а також вимога в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 22 976,91 грн, нарахування якої проведено кредитором за період з 02 лютого 2019 року по 09 грудня 2019 року, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджується з нормами матеріального права, а тому в цій частині складової вимоги заборгованості у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід відмовити.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, є безпідставні, оскільки розрахунок заборгованості містить визначені законом обов`язкові реквізити, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові (позичальника) ОСОБА_1 , номер договору, суму операції за дебетом або кредитом, дата їх проведення, вхідний та вихідний залишок на кінець періоду, з деталізацією бухгалтерських проводок щодо зарахування погашення заборгованості за наданим кредитом, а також з відображенням сум і періодів заборгованості, що не сплачена позичальником у визначений договором строк.

Розрахунок заборгованості досліджений колегією суддів апеляційного суду у сукупності з іншими доказами, на основі аналізу яких суд апеляційної інстанції визначив розмір заборгованості позичальника в межах строку кредитування.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначені положення закону уваги не звернув, та задовольняючи вимоги позивача у повному обсязі, не врахував, що у позивача (кредитора у зобов?язанні) відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, пеню після закінчення строку його дії, тобто, після 01 лютого 2019 року.

Таким чином, поклавши в основу висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 18 січня 2018 року обчислення, проведені позивачем, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що за умовами кредитного договору (пункт 7.1.) всі спори, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників», з огляду на таке.

Згідно з частиною4 статті 4 ЦПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про третейські суди»

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Оскільки у справі, яка переглядається, договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг, тому спір між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підвідомчий третейському суду відповідно до закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про зменшення розміру неустойки на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, з огляду на важкий майновий стан, спричинений введенням спочатку карантину, а потім введення воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України, колегія суддів виходить з такого.

Як передбачено частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 березня 2021 року у справі № 921/580/19 зазначено: «згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 607/20776/14 (провадження № 61-9259св21) зазначено, що «тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення».

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що розмір грошового зобов`язання становить 295 649,97 грн, а розмір неустойки (пені) до стягнення становить 43 124,06 грн, що є значно менше від розміру зобов`язання.

Щодо доводів відповідача про введенням карантину колегія суддів апеляційного суду зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 11 березня 2020 року№ 211 з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин, з продовженням на всій території України дію карантину.

Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто, передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину.

Встановлені колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини справи свідчать про те, що нарахування позивачем (кредитором) пені за порушення термінів погашення грошового зобов`язання здійснено за період з 02 березня 2018 року по 09 грудня 2019 року. Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку розрахунку пені, дійшов висновку про стягнення пені за порушення термінів погашення грошового зобов`язання в межах строку кредитування за період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року, тобто, за період, який виник до установлення на всій території України карантину з 12 березня 2020 року, що виключає на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) застосування спеціального випадку звільнення від обов`язку позичальника ОСОБА_1 сплатити неустойку (пеню).

Щодо введення воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Встановлені колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем ОСОБА_1 зі сплати кредиту (позики), процентів за користування кредитом мало місце у період з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року, тобто, до моменту введення воєнного стану в Україні - 24 лютого 2022 року, а тому цей Закон № 2120-IX не може бути застосований до врегулювання спірних правовідносин.

Таким чином, наведені відповідачем ОСОБА_1 доводи, не є тією обставиною, яка звільняє від виконання зобов`язань за договорами, і з якою частина третя статті 551 ЦК України пов`язує право суду зменшити розмір неустойки.

Спростовується матеріалами справи і аргумент відповідача ОСОБА_1 , наведений в апеляційній скарзі, про те, що він не отримував від суду першої інстанції повідомлення про розгляд справи, оскільки з 04 березня 2022 року перебуває у лавах Збройних сил України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду, що судом першої інстанції розгляд справи проводився у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін.

Суд першої інстанції надсилав судову повістка про виклик відповідача у судове засідання на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачаОСОБА_1 , а саме на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 38, 71).

Судова повістка про виклик у судове засідання, що призначено судом на 24 січня 2022 року, вручена відповідачеві під розписку 15 листопада 2021 року, про що свідчить зворотнє рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 73).

В судове засідання 24 січня 2022 рокуучасники справи не з`явились, розгляд справи не відбувся, про що судом складено довідку (а.с. 77).

На наступну дату судового розгляду (01 червня 2022 року) учасники справи сповіщались шляхом направлення судової повістки поштовим зв`язком (а.с.78, 79).

Судова повістка, надіслана судом першої інстанції відповідачу ОСОБА_1 , повернулася до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 19 лютого 2022 року (а.с.83).

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у місцевого суду не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявника про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

Таким чином відповідач про день, час та місце розгляду справи судом першої інстанції був належним чином повідомлений, а тому його неявка в судове засідання 01 червня 2022 року, яка є повторною, не перешкоджала суду першої інстанції вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів - частина 4 статті 223 ЦПК України.

Посилання відповідача на ту обставину, що він, як військовозобов`язаний, з 04 березня 2022 року мобілізований та з цього часу перебуває на військовій службі в Збройних силах України у зв`язку зі військовою агресією росії проти України, а, відтак, не мав можливості отримати судові повістки про виклик до суду першої інстанції є безпідставними, оскільки перша повістка вручена відповідачеві 15 листопада 2021 року, друга - повернулася до суду з довідкою поштового зв`язку від 19 лютого 2022 року, із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції задовго до зарахування його до списків особового складу військової частини.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дослідив усіх передбачених нормою права юридичних фактів, наявність яких впливає на остаточний результат справи, та без належної перевірки розрахунку заборгованості помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості поклав обчислення, наведені позивачем, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»задоволено частково (73,58%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 5 081,88 грн слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (26,42%), що становить розмір 2 737,09 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 15,16, 207, 509, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.1, 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором № від 18 січня 2018 року у розмірі 338 774,03 грн, що складається із заборгованості за основним боргом - 199 300,65 грн, заборгованості за річними процентами - 20 040,42 грн, заборгованості за щомісячними процентами - 76 308,90 грн, заборгованості за пенею - 43 124,06 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 5 081,88 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 737,09 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постановизазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня2023року.

Головуючий Судді: