Єдиний унікальний номер: 379/1775/23
Провадження № 4-с/379/14/23
УХВАЛА

11 грудня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі

головуючої судді - Музиченко О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бакал О.А.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»»,

У С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, мотивуючи тим, що зпостанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що 27.06.2003 державним виконавцем Андрушко Л.А. при примусовому виконанні виконавчого листа Таращанського районного суду Київської області у справі № 2-442 від 03.09.2002 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , і яке знаходиться в с. Салиха Таращанського району. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, - згідно з постановою державного виконавця ВДВС Таращанського РУЮ, 27.06.2003 накладено арешт на невизначене майно, усе нерухоме майно ОСОБА_1 реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстру: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК) реєстраційний номер обтяження 11497213. На даний час скаржником з`ясовано, що згідно даних АСВП будь-які виконавчі провадження щодо нього відсутні. Як вказує скаржник, до 2009 року він дійсно проживав у будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , але зазначений будинок йому не належав і перебував на обліку Салиської сільської ради. Так, у квітні 2023 року він звернувся до ВДВС із заявою про зняття арешту з його майна та 24.04.2023 отримав відповідь про те, що перевірити інформацію щодо накладення арешту в 2003 році немає можливості, оскільки в АСВП інформація міститься тільки з 2005 року, а паперовий варіант виконавчого провадження, переданого до архіву, знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням строку зберігання. У вересні 2023 року скаржник повторно звернувся до ВДВС із заявою про зняття арешту з його майна, проте відповіді на неї й досі не отримав. Наразі арешт чинний. На підставі цього скаржник просить суд визнати протиправною бездіяльність Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з невизначеного (всього) майна, житлового будинку - боржника ОСОБА_1 , який було накладено за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони від 27.06.2003 року ВДВС Таращанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстру: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК); зобов`язати Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборони відчуження з усього невизначеного (всього) майна, житлового будинку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який було накладено по постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони від 27.06.2003 року ВДВС Таращанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстру: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК) та скасувати запис про арешт майна у відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

30.11.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану скаргу до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 11.12.2023 (а.с.20).

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 подану ним скаргу підтримав з наведених в ній підстав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що наявний арешт на майно перешкоджає йому оформити спадщину після смерті батька. Про наявність цього арешту він дізнався навесні цього року, у травні отримав відповідь з ДВС, копію якої долучив до скарги, після чого звернувся до адвоката і намагався зняти цей арешт в позасудовому порядку. Ці намагання забрали у нього багато часу і не призвели до вирішення проблеми. У вересні 2023 року він повторно звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття арешту, але відповіді не отримав. Покликаючись на це, просив суд поновити йому пропущений строк звернення з цією скаргою та скаргу задовольнити.

Представник стягувача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» та представник Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) усудове засідання не з`явились, про день час і місце розгляду скарги повідомлені належно і завчасно (а.с. 21-26). Причини їхньої неявки суду невідомі.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених умов перешкоди для розгляду скарги відсутні.

Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї документи, суд установив наступне.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положенням пункту «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Указана скарга подана до суду 29.11.2023, що вбачається з відбитку штемпеля ВПЗ на описі вкладенні до експрес листа (а.с.11). З матеріалів скарги вбачається, що про порушення свого права скаржник дізнався ще навесні 2023 року. Тобто, ця скарга подана з пропуском визначеного чинним законодавством десятиденного строку.

Згідно з положенням ч.2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд вважає, що наведені скаржником в судовому засіданні аргументи в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з цією скаргою заслуговують на увагу і є достатніми для поновлення цього строку.

Суд установив, що 27.06.2003 державним виконавцем ДВС Таращанського районного управління юстиції Андрушко Л.А. при примусовому виконанні виконавчого листа Таращанського районного суду Київської області від 03.09.2002 у справі № 2-442 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФЕГГ ВАТ «Київоблгаз» боргу в сумі 1 169,16 грн, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , і яке знаходиться в с. Салиха Таращанського району із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 (а.с.9).

02.07.2004 реєстратором Таращанською районною державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н 27.06.2003 ДВС Таращанського РУЮ, внесено за № 48831 відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 48831, щодо арешту (архівний запис). Об`єктом обтяження значиться: невизначене майно, житловий будинок, «состав:»: ціле, «состояние:» добудоване, статус: жиле с. Салиха Таращанський район Київська область. Власником значиться ОСОБА_1 , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстра: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК. Указане вбачається з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 339080329 від 13.07.2023 (а.с.7 та на звороті).

Із копії заповіту, посвідченого секретарем Салиської сільської ради Кривобок Т.Л. від 17.05.2006, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частинах (а.с.6).

Згідно з поданою Інформацією від 13.07.2023, арешт з невизначеного майна ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок, «состав:»: ціле, «состояние:» добудоване, статус: жиле с. Салиха Таращанський район Київська область, власником якого є ОСОБА_1 , - державною виконавчою службою не знятий.

21.04.2023 ОСОБА_1 подав до Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області заяву про зняття арешту з нерухомого майна, на яку 24.04.2023 за № 6877/24.7-43 отримав відповідь, з якої вбачається, що при перевірці даних АСВП (містить інформацію з 2005 року) було встановлено відсутність будь-яких даних про перебування на примусовому виконанні у Відділі виконавчих проваджень на ім`я ОСОБА_1 починаючи з 2005 року по даний час, водночас, перевірити інформацію, щодо накладення арешту в 2003 році немає можливості, оскільки в АСВП інформація міститься тільки з 2005 року, а паперовий варіант виконавчого провадження, переданого до архіву, знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.8).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як уже вказувалось судом, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту (Постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року справа № 206/2832/21 провадження № 61-10757св22).

Тобто скаржником обрано належний спосіб захисту його порушених прав подання скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 01.01.2005) було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, казаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак суд зазначає, що відповідно до змісту скарги спір виник саме з підстави відмови державною виконавчою службою зняти арешт з майна боржника поза межами виконавчого провадження.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відомостей щодо наявності будь-яких претензій стягувача ФЕГГ ВАТ «Київоблгаз» (нині ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»»)до боржника ОСОБА_1 матеріали скарги не містять та державним виконавцем не надано.

При цьому, у письмовій відповіді ДВС роз`яснено положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено, що при перевірці даних АСВП (містить інформацію з 2005 року) було встановлено відсутність будь-яких даних про перебування на примусовому виконанні у Відділі виконавчих проваджень на ім`я ОСОБА_1 починаючи з 2005 року по даний час, водночас, перевірити інформацію, щодо накладення арешту в 2003 році немає можливості, оскільки в АСВП інформація міститься тільки з 2005 року, а паперовий варіант виконавчого провадження, переданого до архіву, знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Крім того, в ухвалі про прийняття цієї скарги до розгляду від 30.11.2023 суд зобов`язував суб`єкта, дії якого оскаржуються Таращанський відділ ДВС - подати письмові пояснення щодо пред`явленої скарги та копії матеріалів виконавчого провадження.

Проте, ухвала суду в цій частині не виконана, відділом ДВС не подано письмових пояснень щодо суті скарги та не надано копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що наявність протягом понад двадцять років нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача та його правонаступників, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року справа № 2/0301/806/11.

Водночас, суд зауважує, що скарга ОСОБА_1 подана в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділ 7 ЦПК України).

За положенням ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, встановивши неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з нерухомого майна скаржника боржника за виконавчим провадженням суд зобов`язує ДВС зняти арешт з майна боржника.

Про таке ж указав і Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

На підставі наведеного вище суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги.

При цьому, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року, викладений у справі № 447/455/17, про те, що дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Керуючись ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 15.12.2017, ст.ст. 1, 5, 18, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 260, 261, 263, 354, 447, 449, 450, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»», задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з невизначеного (всього) майна, житлового будинку - боржника ОСОБА_1 , який було накладено за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони від 27.06.2003 ВДВС Таращанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстру: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК).

Зобов`язати начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження з усього невизначеного (всього) майна, житлового будинку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), який було накладено за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони від 27.06.2003 ВДВС Таращанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578KIEV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстру: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК), та скасувати відповідний запис про арешт майна у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11.12.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО