Справа № 202/4220/23
Провадження № 2/243/931/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 про передачу цивільної справи за підсудністю надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Позов обґрунтовує тим, що у період з 30 липня 2012 року по 08 червня 2022 року він знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж», та 08 червня 2022 року був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. В порушення ст. 116 КЗпП України 08 червня 2022 року в день звільнення позивача, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Позивач засобами мобільного зв`язку неодноразово звертався до відповідача щодо термінів виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, але щоразу отримував відповідь про очікування. 01 грудня 2022 року позивач цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача надіслав заяву про виплату грошової компенсації, а також про надання належним чином оформлене письмове повідомлення про нараховані та невиплачені суми при звільненні, та додатково позивач скановану копію заяви направив на електронну адресу відповідача. 02 грудня 2022 року та 07 грудня 2022 року відповідачем було здійснено перерахунок грошових коштів на рахунок позивача в розмірі 40745,56 грн. 14 січня 2023 року на відділення поштового зв`язку повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином в порушення вимог ст. ст. 116 та 83 КЗпП України повний розрахунок за всі невикористані дні щорічної відпустки з позивачем, було проведено відповідачем не в день його звільнення, а лише 07 грудня 2022 року і лише після письмового звернення до відповідача. Позивач, розраховуючи середній заробіток за весь час затримки виходив з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а тому для розрахунку брав заробітну плату за січень та лютий 2022 року, оскільки позивач з 01.03.2022 по 31.03.2022 знаходився у відпустці, а з 01.04.2022 бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» повідомила позивача по телефону, що трудова діяльність підприємства зупинена, через що позивач був змушений звільнитися. З розрахунку позивача щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слідує, що датою звільнення є 08 червня 2022 року, днем фактичного розрахунку є 07 грудня 2022 року. Заробітна плата позивача за січень 2022 року становить 23791,08 грн., кількість робочих днів у січні 2022 року 19; заробітна плата позивача за лютий 2022 року становить 28571,43 грн., кількість робочих днів у лютому 2022 року 22. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 1277,13 грн. (23791,08+28571,43) : (19+22). Позивач зазначає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наступний: з 09.06.2022 по 30.06.2022 складає 20434,08 грн (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 16 кількість робочих днів); за липень 2022 року складає 26819,73 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 21 кількість робочих днів); за серпень 2022 року складає 29373,99 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 23 кількість робочих днів); за вересень 2022 року складає 28096,86 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 22 кількість робочих днів); за жовтень 2022 року складає 26819,73 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 21 кількість робочих днів); за листопад 2022 року складає 28096,86 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 22 кількість робочих днів); з 01.12.2022 по 06.12.2022 складає 5108,52 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 4 кількість робочих днів). Таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2022 по 06.12.2022 включно складає 164749,77 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 129 загальна кількість робочих днів за весь період). Позивач також зазначив, що підприємства, установи та організації всіх форм власності мають компенсувати громадянам втрату частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою. Компенсацію провадиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою КМУ від 21.02.01 № 159. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Враховуючи, що на банківський рахунок позивача відповідачем було зараховано 40745,56 грн., з яких 02.12.2022 10000,00 грн., 07.12.2022 30745,56 грн. з призначенням платежу «заробітна плата», то періодом невиплати заробітної плати буде червень 2022 року листопад 2022 року. Приріст індексу інфляції за період невиплати заробітної плати становить: 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 100 = 110,4 %. Відповідно величина приросту споживчих цін становить 110,4 % - 100% = 10,4 %. Отже сума компенсація становить 4237,54 грн. ( 40745,56 грн. х 10,4 : 100). У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 09.06.2022 по 06.12.2022 включно в розмірі 164749,77 гривень, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 4237,54 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1689,87 гривень. Крім того, позивач звертаючись до суду з даним позовом, згідно ст. ст. 233-234 КЗпП України, просить суд поновити строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, на офіційну електронну адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, на офіційну електронну адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву в якому зазначено, що 30.07.2012 ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» на посаду водія автотранспортних засобів. 05 квітня 2013 року ОСОБА_1 було переведено на посаду інженера відділу матеріально-технічного постачання. З 01.04.2022 до моменту до моменту закінчення строку діє режиму воєнного стану в Україні трудові відносини з ОСОБА_1 було призупинено. 08 червня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. З 01.04.2022 по 08.06.2022 ОСОБА_1 не працював, оскільки трудові відносини з ним були призупинені. 01 грудня 2012 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення вимогу про виплату йому всіх сум при звільненні від 30.11.2022. 02 грудня 2022 року та 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 були виплачені належні йому суми при звільненні. 13 лютого 2023 відповідач одержав вимогу від ОСОБА_1 про виплату йому сум. Факт ознайомлення ОСОБА_1 про призупинення з ним трудових відносин з 01.04.2022 по телефону не заперечується самим позивачем та підтверджується текстом позовної заяви. Відповідач зауважив, що ОСОБА_1 дізнавшись про видання наказу про призупинення з ним трудових відносин, не скористався своїм правом на оскарження цього наказу, передбаченого ч.3 ст. 113 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Зазначив, що згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. 08 червня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, видано копію наказу про звільнення та проведено належні записи у трудовій книжці. Згідно п.5 наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» № 31032-М від 31.03.2022 про призупинення трудових відносин з працівниками товариства, в тому числі з ОСОБА_1 визначено, що працівники, дія трудових договорів яких призупинена, звільняються від обов`язку виконувати роботу та бути присутніми на своїх робочих місцях. Таким чином, станом на дату звільнення 08.06.2022 ОСОБА_1 не працював. Згідно положення ст. 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, у випадках, коли працівник в день звільнення не працював, обов`язок роботодавця щодо виплати працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначається позивачем у позовній заяві, відповідну вимогу до відповідача про виплату всіх належних йому сум при звільненні ОСОБА_1 було направлено цінним листом з описом вкладення 01.12.2022, та зазначає, що вона не була отримана відповідачем та була повернута 14.01.2023 з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, згідно роздруківки з сайту Укрпошта, відповідно до даних відстеження поштового відправлення 934, воно 16.01.2023 було переадресовано відправником на іншу адресу відповідача до м. Києва, та 13.02.2023 було вручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж». Доказів іншого звернення позивача з відповідною вимогою до відповідача матеріали справи не містять. Таким чином, вимога ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» про виплату всіх належних йому сум при звільненні, була отримана відповідачем лише 13.02.2023., а тому обов`язок відповідача здійснити виплату відповідних сум на користь ОСОБА_1 згідно положень ст. 116 КЗпП України настав лише 14.02.2023. Разом з тим, позивач в позовній заяві зазначає, що розрахунок з ним був проведений відповідачем 02.12.2022 та 07.12.2022 та надав підтверджуючи документи. Заперечень щодо розміру отриманих виплат позивачем позовна заява не містить. Таким чином, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» не лише повністю виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні, а й виконало їх передчасно, а тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Також, відповідач звертає увагу суду, що в позовній заяві позивач ставить питання про визнання причин пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів та його поновлення, проте при відкритті провадження у дані справі судом вказане питання вирішено не було. В зв`язку з наведеним вище просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 30 липня 2012 року по 08 червня 2022 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 .

Згідно наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» від 31.03.2022 № 31032-М призупинено дію трудового договору з 01 квітня 2022 року до моменту закінчення строку дії режиму воєнного стану в Україні для працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж», визначених у Додатку № 1 до цього наказу, зокрема з позивачем ОСОБА_1

08 червня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін, що підтверджується відповідним наказом (розпорядженням) № 54-к від 08.06.2022 про припинення трудового договору (контракту).

При звільненні позивача ОСОБА_1 , відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів.

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача надіслав заяву про виплату грошової компенсації, а також про надання належним чином оформлене письмове повідомлення про нараховані та невиплачені суми при звільненні, та додатково позивач скановану копію заяви направив на електронну адресу відповідача.

02 грудня 2022 року та 07 грудня 2022 року відповідачем було здійснено перерахунок грошових коштів на рахунок позивача з призначенням платежу «заробітна плата» в загальному розмірі 40745,56 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача.

14 січня 2023 року на відділення поштового зв`язку було повернуто конверт з направленою позивачем на адресу відповідача заявою про виплату грошової компенсації, а також про надання належним чином оформлене письмове повідомлення про нараховані та невиплачені суми при звільненні, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З розрахунку позивача щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведеного в позовній заяві слідує, що датою звільнення є 08 червня 2022 року, днем фактичного розрахунку є 07 грудня 2022 року. Заробітна плата позивача за січень 2022 року становить 23791,08 грн., кількість робочих днів у січні 2022 року 19; заробітна плата позивача за лютий 2022 року становить 28571,43 грн., кількість робочих днів у лютому 2022 року 22. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 1277,13 грн. (23791,08+28571,43) : (19+22). Позивач зазначає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наступний: з 09.06.2022 по 30.06.2022 складає 20434,08 грн (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 16 кількість робочих днів); за липень 2022 року складає 26819,73 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 21 кількість робочих днів); за серпень 2022 року складає 29373,99 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 23 кількість робочих днів); за вересень 2022 року складає 28096,86 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 22 кількість робочих днів); за жовтень 2022 року складає 26819,73 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 21 кількість робочих днів); за листопад 2022 року складає 28096,86 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 22 кількість робочих днів); з 01.12.2022 по 06.12.2022 складає 5108,52 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 4 кількість робочих днів). Таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2022 по 06.12.2022 включно складає 164749,77 грн. (1277,13 грн. середньоденний заробіток х 129 загальна кількість робочих днів за весь період).

Крім того, позивачем у позовній заяві наведений розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 4237,54 гривень, який становить за період з червня 2022 року по листопад 2022 року, оскільки відповідачем 02.12.2022 виплачено першу частину заборгованості по заробітній платі. Оскільки приріст індексу інфляції за період невиплати заробітної плати становить: 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 100 = 110,4 %, то відповідно величина приросту споживчих цін становить 110,4 % - 100% = 10,4 %. Отже сума компенсація становить 4237,54 грн. ( 40745,56 грн. х 10,4 : 100).

Вирішуючи вказаний спір в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 09.06.2022 по 06.12.2022 включно в розмірі 164749,77 гривень суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм слідує, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеному ст. 117 КЗпП України, якщо останній довів, що така затримка відбулася не з його вини, а за обставинами непереборної сили і форс-мажорних обставин.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №359/3250/20, від 22.09.2021 року у справі №359/3843/20 та від 28.09.2021 року у справі №3.

24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, який триває по теперішній час.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підстави звільнення від доказування встановлені статтею 82 ЦПК України, а саме: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1); обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3).

Так, листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 Торгово промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В судовому засіданні встановлено, що також підтверджується доказами наданими як позивачем, так і відповідачем, що ОСОБА_1 на момент його звільнення 08.06.2022 роботу не виконував та згідно наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» від 31.03.2022 № 31032-М трудові відносини, з усіма працівниками підприємства та зокрема, з позивачем були призупинені з 01 квітня 2022 року до моменту закінчення строку дії режиму воєнного стану в Україні, а тому суд вважає, що на спірні правовідносини в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розповсюджується застосування другого речення ст. 116 КЗпП України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, а саме якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Також, під час розгляду справи було встановлено, що не оспорювалось і учасниками справи, що 01 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача надіслав заяву про виплату грошової компенсації, а також про надання належним чином оформлене письмове повідомлення про нараховані та невиплачені суми при звільненні, та додатково позивач скановану копію заяви направив на електронну адресу відповідача. 02 грудня 2022 року та 07 грудня 2022 року відповідачем було здійснено перерахунок грошових коштів на рахунок позивача з призначенням платежу «заробітна плата» в загальному розмірі 40745,56 грн.

Таким чином, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» вже з наступного дня після пред`явлення звільненим позивачем вимоги про розрахунок, а саме 02.12.2022 частково виплатило позивачу суму заробітної плати та 07.12.2022 здійснив виплату останньої частини заробітної плати перерахувавши кошти на банківський рахунок позивача, та тим самим повністю виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні.

Крім того, суд зазначає, що загальновідомим є той факт, що з початку повномасштабної агресії російської федерації проти України територія майже всієї частини Донецької області є територією активних бойових дій, в тому числі с. Малинівка Краматорського району, де розташоване Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж». У зв`язку із загрозою для життя та здоров`я мирного населення на території Донецької області проводиться обов`язкова евакуація.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем тривала не з вини відповідача, а внаслідок форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили), а саме військової агресії російської федерації проти України, а також відповідач не порушив встановлений другим реченням ч. 1 ст. 116 КЗпП України строк розрахунку при звільненні з позивачем, оскільки останній в день звільнення не працював, що не оспорюється сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що з наступного дня після пред`явлення звільненим позивачем вимоги про розрахунок (01.12.2022), а саме 02.12.2022 відповідач частково виплатив позивачу суму заробітної плати та 07.12.2022 здійснив виплату останньої частини заробітної плати, перерахувавши кошти на банківський рахунок позивача, та тим самим повністю виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 4237,54 гривень, суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем тривала не з вини відповідача, а внаслідок форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили), та на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом, заробітна плата відповідачем була виплачена ОСОБА_1 , розмір якої останнім не оспорювався, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 4237,54 гривень, також відсутні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що в позовній заяві позивач ставить питання про визнання причин пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів та його поновлення, проте при відкритті провадження у дані справі судом вказане питання вирішено не було.

Згідно ч. ч.1 та 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 234 КЗпП України визначено, що У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Разом з тим, згідно частини 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд звертає увагу відповідача та зазначає, що з урахуванням частини 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України, строк звернення до суду за захистом прав та законних інтересів позивачем не пропущений, та питання у разі його поновлення не вирішується при відкритті провадження у справі та не є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1689,87 гривень.

Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі, а тому й судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-117, 233-234 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастеплоелектромонтаж» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 12.06.2023.

Суддя І.Ю. Фалін