ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2142/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про припинення дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про припинення дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що потребує судового захисту свого цивільного права та інтересу від посягань посадових і службових осіб АТ «Запоріжгаз» щодо неприпустимості свавільного втручання у сферу свого особистого життя, відповідно до пунктів 1, 5 ч. 1 ст. 3, ст. 18 ЦК України.

Так, досудове попередження від РГК «Запоріжгаз» без зазначення дати, без вкладення у поштовий конверт, без вручення під розпис, було підібрано позивачкою у під`їзді будинку, де вона проживає, на підлозі у травні 2021 року. Друге досудове попередження теж без дати принесла позивачці сусідка на початку жовтня 2021 року. Документ був у плямах, забруднений, зім`ятий і був покладений, зі слів сусідки, на батарею першого поверху під`їзду.

Таким чином, з боку відповідача було порушено право позивачки на таємницю кореспонденції (стаття 306 ЦК України). Як адресат позивачка не давала згоду для ознайомлення адресованої їй кореспонденції всіма мешканцями під`їзду, де десять квартир. Сусіди, незнайомі люди, які проходили через під`їзд, були свідками протиправних дій відповідача. Листи, телеграми тощо є власністю адресата (ч. 1 ст. 306 ЦК України).

Інформація, яка містилась в досудовому попередженні це конфіденційна інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою (ч. 1 ст. 7 Закону від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації»).

РГК «Запоріжгаз», як розпорядник конфіденційної інформації, за відсутності згоди позивачки на її поширення не мав права її поширювати, що передбачено ч. 2 ст. 32 Конституції України. Порушенням права на таємницю кореспонденції було порушено і право позивачки на особисте життя та його таємницю (ст. 301 ЦК України). Відповідач, як юридична особа, співробітники, які там працюють, професійний обов`язок яких стосується особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені (ч. 2 ст. 273 ЦК України). Позивачка має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України. Таємниця листування, недоторканість особистого життя, честь, гідність і ділова репутація, ім`я тощо це особисті немайнові блага, і право на них захищається згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України.

Дії, які застосував відповідач, мали для позивачки наслідки отримання моральної травми. Були порушені, крім таємниці листування, недоторканість особистого життя, здоров`я, честь і гідність позивачки. Дії відповідача суперечать системі поглядів і уявлень людей в демократичному суспільстві, і таке поводження підпадає під заборону, встановлену ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке поводження не має розумного виправдування.

Наслідками дій відповідача стала загроза здоров`ю позивачки та його ушкодження. Відповідач зловживав своїм правом недозволеним законодавством способом. Дії відповідача призвели до обмеження прав позивачки і завдання їй моральної шкоди. Внаслідок завдання шкоди здоров`ю, позивачці необхідні додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків тощо. Моральна шкода завдана позивачці, яка вже має погіршений стан здоров`я внаслідок визнання її особою з інвалідністю, що засвідчено довідкою МСЕК. Протиправні дії відповідача негативно позначились на стані здоров`я, принизили її честь і гідність, порушення яких мали наслідки моральні переживання, які в свою чергу, впливали на фізичний стан позивачки. Вона зазнала значної невигоди від протиправних дій відповідача, зокрема: порушився спокійний сон, бо отримала моральні (психологічні) переживання; витрачає свій вільний час на написання даної позовної заяви; витрачає особисті гроші на ксерокопіювання, папір, кулькову ручку. Моральної шкоди завдає і сам факт звернення до суду за захистом своїх прав. Прямим доказом факту заподіяння шкоди є те, що позивачка зазнала і зараз зазнає моральних страждань. Вона постраждала від втрати моральних сил для продовження своєї творчої діяльності.

Завдану відповідачем моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 10 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд: визнати дії АТ «Запоріжгаз» протиправними і такими, що порушують її права; заборонити посадовим і службовим особам АТ «Запоріжгаз», які від імені товариства здійснюють свою діяльність, вчиняти дії, що створюють загрозу здоров`ю позивача; визнати, що внаслідок вказаних в позовній заяві дій позивачці заподіяна моральна (немайнова) шкода; стягнути з АТ «Запоріжгаз» на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про припинення дії, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим була порушена ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Суд, всупереч частини 2 ст. 2 ЦПК України, не керувався завданнями цивільного судочинства. Мова в позові не йшла про ст. 16 ЦПК України (основні положення досудового врегулювання спору), не йшлося і про захист прав споживачів, про зміст досудового попередження, про доставку рахунків на адресу фізичних осіб. Мова в позовній заяві йшла про порушення таємниці листування. Суд не врахував фактичні обставини справи, дії відповідача призвели до порушення особистих немайнових прав заявниці.

Також, судом було порушено строк розгляду справи, передбачений ст. 275 ЦПК України, не було задоволено заяву про відвід судді, під час розгляду справи в суді першої інстанції апеляційним судом були тричі скасовані ухвали суду першої інстанції та справа була направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (ч. 1 ст. 16 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за змістом досудового попередження без дати, складеного АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», ОСОБА_1 повідомлено про невиконання належним чином зобов`язань щодо оплати за надані послуги, внаслідок чого станом на 01.08.2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується прострочена заборгованість в сумі 351,19 грн., тому просять протягом 5 календарних днів з моменту отримання даного попередження сплатити заборгованість за надані послуги розподілу природного газу. Попереджено, що у випадку незадоволення зазначених вимог будуть змушені звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу з покладанням на боржника додатково інфляційних втрат та 3% річних, які будуть нараховуватись з дня виникнення боргу і по день звернення до суду, та судового збору в сумі 227,00 грн. (а.с. 16).

Колегія погоджується з висновком суду, що, враховуючи зміст досудового попередження, воно було направлене з метою вжиття заходів для досудового врегулювання спору до звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. Відповідно, позовна вимога про протиправність направлення відповідачем вказаного досудового попередження є необґрунтованою. Сама по собі досудова вимога не породжує жодних правових наслідків для позивача, адже вона є інструментом, направленим на усунення порушеного права чи законного інтересу особи, яка її пред`явила. Досудове врегулювання спору передбачено процесуальним законом.

Також колегія вважає вірним висновок суду в частині позовних вимог про протиправність дій АТ «Запоріжгаз» щодо направлення ОСОБА_1 досудового попередження, яка ґрунтується на порушенні таємниці листування. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних вимог.

Фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Листи, телеграми тощо є власністю адресата (ч. 1 ст. 306 ЦК України).

Таємниця листування це правовий принцип, який сприяє підтриманню суспільних відносин, гарантує охорону особистого життя громадян.

16.01.2020 року між АТ «Укрпошта» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та було укладено договір № 31-12 про надання послуг доставки рахунків, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з доставки рахунків на адреси фізичних осіб шляхом вкладення їх до абонентських поштових скриньок або вручення без розписки у разі відсутності абонентських поштових скриньок у фізичних осіб (а.с. 44-56).

Суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено, що зміст досудового попередження став відомий сусідам позивача чи іншим особам через неналежне оформлення кореспонденції та розголошення відповідачем її змісту.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним. Відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вказані позовні вимоги є похідними.

Враховуючи принцип змагальності, а також те, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76 - 81 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а отже, позов не підлягав задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, не знайшли свого підтвердження.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Разом з тим, доводи в частині порушення строку розгляду справи, що передбачений ст. 275 ЦПК України, знайшли своє підтвердження, проте, вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні заяви про відвід спростовані під час апеляційного розгляду справи. Питання про відвід було вирішено у відповідності до вимог ст. 40 ЦПК України.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко