Справа № 346/2890/23
Провадження № 2/346/1191/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

з участю: секретаря Романчук Л.І.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 .

За час шлюбу у них народилася дитина донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Через сімейні незгоди, різні характери та погляди на життя, сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2022 року шлюб між ними розірвано.

Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 прізвище не змінювала. Спільна дочка залишилася проживати разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Власницею квартири за вищевказаною адресою є вона, позивач ОСОБА_1 . Договором про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя зазначено наступне: "Право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. 15 лютого 2012 року за реєстром №317, зареєстрованим Обласним комунальним підприємством "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 24.04.2012 року в реєстрову книгу № Д 34, номер запису 879, реєстраційний номер 17397625"

На даний час, позивач разом зі своєю донькою перебуває за кордоном. Відповідач ОСОБА_5 продовжує проживати в даній квартирі, за вищевказаною адресою, не зважаючи на прохання позивача ОСОБА_1 виселитися з квартири, яка належить їй на праві власності.

Вказав, що позивач зі своєю дочкою має намір повернутися в Україну, у свою власну квартиру, однак переживає за своє життя та за життя своєї дочки, оскільки колишній її чоловік відповідач ОСОБА_5 постійно погрожує фізичними розправами у їхню сторону

Зазначив, що відповідач ОСОБА_5 вчиняв домашнє насильство, а саме: діяння психологічного насильства - словесні образи щодо позивача ОСОБА_1 та її батьків, брутальна, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичною розправою, залякування, контроль у пересуванні.

З даного приводу, позивачем було подано заяву до Коломийського відділу поліції щодо неправомірних дій відповідача ОСОБА_6 .

Однак, листом, надісланим Коломийським РВП ГУНП зазначалося, що "в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, для вирішення яких рекомендовано звернутися в Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області "

Підставою для виселення відповідача є те, що останній не маючи права власності та навіть не будучи зареєстрованим у спірному житлі, чинить позивачці перешкоди у користуванні її нерухомим майном.

Позивач ОСОБА_7 не має можливості проживати у своїй квартирі та розпоряджатися нею.

Оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку виселитись із спірного житла, ці обставини спонукали позивача звернутися до суду з даним позовом.

Просить, постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 із належної позивачу ОСОБА_1 , квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак її представник ОСОБА_8 подав до суду клопотання, в якому прохав дану справ вирішувати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення на номер мобільного телефону, яке отримувалось останнім, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «viber». Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

15 лютого 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстровано в реєстрі №317 (а.с.14)

Як вбачається із договору про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя від 15 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Галян Г.М., зареєстрованого в реєстрі №232, після укладення цього договору квартира переходить у особисту приватну власність дружини, ОСОБА_1 ,а право сумісної власності подружжя на квартиру припиняється (а.с.12)

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №299627983 від 15.02.2022 (а.с. 17).

Відповідно до довідок про реєстрацію №113487 та №113507 від 23.03.2021 позивач та її дочка зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 16 листопада 2016 року.(а.с.8-9).

Крім того, факт реєстрації та проживання за вказаною адресою позивача та її дочки підтверджується копією із будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_2 , де проставлено відповідні штампи (а.с.18-19).

Встановлено, що позивач зверталась у правоохоронні органи зі зверненнями про неправомірні дії відповідача ОСОБА_3 і листом Коломийського РВП ГУП в Івано-Франківській області повідомлено, що в ході проведення перевірки по даному факту було опитано ОСОБА_10 , який повідомив, що відповідач ОСОБА_3 , не являється власником та не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що на постійній основі вчиняв з його донькою вонаж позивач по справі ОСОБА_1 , словесний конфлікт, а опитаний відповідач ОСОБА_3 в свою чергу повідомив, що дане звернення позивача ОСОБА_1 не правдиве так як це їхнє спільне майно, в яке під час їхнього шлюбу спільно вкладалися кошти. (а.с.22)

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами для захисту права власності або права користування нерухомим майном у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо нерухомого майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права.

Позивачкою належними доказами доведено що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому у неї наявне право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності на неї.

Також позивачкою доведено факт перешкоджання їй у користуванні квартирою з боку відповідача.

Зокрема у матеріалах справи наявні докази звернення позивачки до відповідача з вимогою звільнити квартиру та відмова відповідача це зробити.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Також у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини другої статті 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналогічну норму містить також статті 405 ЦК України.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач не зареєстрований у спірному житлі, а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується письмовою відповіддю №106392 від 08.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.29).

Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово на період перебування у шлюбі з позивачкою і припинилось після розірвання цього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки підставою для встановлення відповідачу особистого сервітуту був факт реєстрації його шлюбу з позивачкою у поєднанні з фактом добровільного вселення відповідача до спірного житла позивачки, то факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки відповідач втратив статус члена сім`ї власника квартири.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивач, яка є власником спірної квартири, вимагає від відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом припинення права користування та виселення.

Як з`ясовано в ході судового розгляду відповідач спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1

У вказаній квартирі станом на час розгляду справи проживає відповідач ОСОБА_3 (що не спростовано належними засобами доказування).

В той же час, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 (а.с.29).

Договору оренди або інших документів, які б засвідчували законне право користування відповідачем ОСОБА_3 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано, а судом таких обставин не встановлено.

За таких обставин, вимоги про усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою є підставними, а порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є позивач; а також виселення ОСОБА_3 з вказаної квартири.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 319, 386, 391 ЦК України, керуючись 12, 13, 81, 82, 89, , 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з даної квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Беркещук Б. Б.