Провадження №2/523/246/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"06" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Бєлік Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування при Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування при Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народився син ОСОБА_3 , батьком записано відповідача у справі ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що з відповідачем в зареєстрованому шлюбі не перебувала, з 2009 року по 2010 рік проживали в цивільному шлюбі. Одразу після народження дитини стосунки з відповідачем погіршились, сторони стали проживати окремо. Після початку війни та окупації Херсону та Херсонської області, вона та дитина виїхали на проживання в м. Дніпро. Позивач зазначає, що після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач, як батько дитини участі у вихованні сина не приймає, не піклується про нього та не забезпечує матеріально.

На підставі викладеного просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в підготовче засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення, та зобов`язано третю особу надати висновок на розв`язання спору.

На адресу суду 03.05.2023 року (вх. № 3530) надійшов Висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 18.04.2023 року № 3/9 -64, згідно якого зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування вважає за не доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31).

Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.45).

Чергове судове засідання у справі призначено на 06 грудня 2023 року, сторони до суду не з`явились.

На адресу суду 29.11.2023 року (вх. № 35541) надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Воронко Віталія Васильовича щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, згідно якої представник зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити та, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.53-54).

Відповідач про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик особи, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» - суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання (а.с.52).

Представник третьої особи до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.51), 13.06.2023 р. надійшла заява за підписом представника третьої особи ОСОБА_4 щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, з урахуванням інтересів дитини (а.с.35).

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, представник позивача та третьої особи звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суд не повідомив.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, докази на дані позивачем на підтвердження позовних вимог, висновок органу опіки та піклування в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Звертаючись до суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач зазначила, що з відповідачем проживала без укладення шлюбу з 2009 року по 2010 рік, майже одразу після народження дитини у сторін погіршились стосунки та сторони стали проживати окремо. В 2020 році позивач одружилась з ОСОБА_5 , який має намір усиновити дитину, оскільки виховує сина, як рідного. Відповідач з середини 2010 році участі у вихованні сина не приймає, не піклується про нього не цікавиться його життям та не надає матеріальної допомоги, на підставі викладеного позивач просить позбавити відповідача батьківських прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 20 листопада 2020 року зареєстрували шлюб, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.11).

Згідно довідки від 18.04.2022 року № 1204- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Судом досліджується висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради згідно даного висновку комісія з питань захисту прав дитини відповідно до отриманих документів встановила наступне: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у цивільних стосунках, від яких мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з квітня 2022 року проживає разом з матір`ю, яка 18.04.2022 року взята на облік як ВПО в Правобережному управлінні - соціального захисту населення ДМР. Мати ОСОБА_1 зареєструвала шлюб. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 значиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Інших документів, які б свідчили про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини не надано. На засідання комісії з питань захисту права дитини мати не з`явилась, батька запросити не виявилось можливим.

Розглянувши та проаналізувавши всі надані документи, керуючись ст.164,165 СК України, враховуючи, що позбавлення батьківських прав - крайніх захід у відносинах між батьками та дітьми, а також за відсутності достатньої та переконливої документальної бази, що свідчить про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування вважає за недоцільне в інтересах дитини позбавити батьківських права ОСОБА_2 у відношенні до його малолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31).

Таким чином, судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , комісія з питань захисту прав дитини розглянувши надані документи вважає за недоцільне позбавити батька батьківських прав відносно дитини.

Вирішуючи позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

З огляду на зазначене, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав передбачених ст. 164 СК України, самі лише обставини, що викладені позивачем у позові не можуть слугувати безперечними доказами ухилення від батьківських обов`язків.

Таким чином, наявні обставини недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

Згідно поданого Висновку органу опіки та піклування комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав з підстав відсутності переконливої документальної бази.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З огляду на зазначене матеріли справи не містить в собі достатніх та аргументованих доказів щодо свідомого ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, його стійкого та свідомого нехтування батьківськими обов`язками тощо.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Позивачем не представлено і за наслідками розгляду справи судом не здобуто беззаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав буде відповідати основним інтересам дитини. Крім того, позивачем не зазначено, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, не навела достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 19, 164, 165, 166 СК України, Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, Постановою Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 5, 10, 12, 13, 18, 76-81, 258, 264, 265, 268, 273,280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування при Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.12.2023р.

Суддя: