ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білий Іван Миколайович, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року в цивільній справі номер 932/14129/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору б/н від 13.02.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту до 80000,00 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір.

Відповідачка зобов`язалася погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором.

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на її картковому рахунку. Однак, відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратила та не повертає.

Внаслідок цього, станом на 23.11.2020 року за нею утворилася заборгованість у сумі 90239,08 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки разом із судовими витратами у сумі 2102,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.02.2018 року, яка склалася станом на 23.11.2020 року у сумі 90239,08 грн, з яких: 72568,21 грн заборгованість за кредитом; 17670,87 грн заборгованість за простроченими відсотками, судові витрати 2102,00 грн, а всього 92341,08 грн.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білий І.М., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не в повному обсязі, однобічно підійшов до вирішення питання щодо наявності обставин (фактів), що обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також щодо наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, доказів на їх підтвердження.

ОСОБА_1 разом з відзивом надала суду адресу, за якою вона мешкає і на яку необхідно було направляти відповідні повідомлення, так як за адресою зазначеною у позовній заяві будинок АДРЕСА_1 фізично не існує тривалий час.

Твердження, що відповідачка не скористалась правом на надання відзиву не відповідає дійсності. У матеріалах справи міститься відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, а також клопотання про витребування доказів, на які суд жодним чином не відреагував.

З розрахунку заборгованості, доданого банком до позовної заяви неможливо достовірно стверджувати щодо якого рахунку (банківської картки) здійснюється розрахунок.

Згідно з доданою анкетою-заявою не вбачається, щоб ОСОБА_1 погоджувала з банком будь-який кредитний ліміт, відсотки, пеню та будь-які інші умови.

Що стосується виписки по рахунку, то всі зазначені в ній операції датовано 2014-2017 роками, у зв`язку з чим вказана виписка є неналежним доказом з точки зору доказування факту заборгованості за договором від 13.032.2018 року.

У додатках до позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування коштів або користування ОСОБА_1 цими коштами в межах кредитного ліміту за договором від 13.02.2018 року, яким саме розміром і датою.

Відповідачку не було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки з боку позивача не доведено факт вручення адресатові під підпис вимоги позивача.

Позивач не надав підписаних відповідачкою умов та правил надання банківських послуг, умов надання банківських послуг та правил користування кредитною карткою.

Від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив прийняти постанову суду про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 і залишення рішення суду першої інстанції в силі та без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є законним, об`єктивним, справедливим, а тому законні підстави для його скасування відсутні.

Сторонами при укладанні кредитного договору були обговорені усі істотні умови, що підтверджується підписами відповідачки на заяві та паспорті споживчого кредиту.

Щодо встановлення за зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Активні дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано.

Із виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, розраховувалася карточкою, частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 13.02.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка погодилась з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг (а.с. 15-16, том 1).

11.06.2018 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-19, том 1).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 17.09.2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 80000,00 грн, з 15.06.2020 року кредитний ліміт становить 0,00 грн (а.с. 13, том 1).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачці надано наступні кредитні картки НОМЕР_1 від 18.06.2011 року з терміном дії до 05/16, НОМЕР_2 від 29.06.2017 року з терміном дії до 06/18, НОМЕР_3 від 11.06.2018 року з терміном дії до 06/21, (а.с. 14, том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.11.2020 року за відповідачкою ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 90239,08 грн, з яких 72568,21 грн - заборгованість за кредитом, 17670,87 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 11-12, том 1).

Доданим до позову витягом з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature визначено Умови та порядок користування карткою «УНІВЕРСАЛЬНА». Також в ній визначено порядок нарахування процентів та штрафних санкцій (а.с. 20-24, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти

договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка погодилась з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг.

11.06.2018 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.11.2020 року за відповідачкою ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 90239,08 грн, з яких 72568,21 грн - заборгованість за кредитом, 17670,87 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту заборгованості за кредитним договором, з яким погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного направлення документів на ім`я відповідачки апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 неодноразово направляла заяви, зокрема про знайомлення з матеріалами справи, про відкладення розгляду справи та ін., направила до суду відзив на позовну заяву з викладенням своєї думки щодо неї, тобто, користувалась під час розгляду справи правами, передбаченими ст. 43 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неотримання кредитних коштів є необґрунтованим, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відповідачка ОСОБА_1 мала кредитні картки, активно користувалась кредитними коштами, ознайомилась з умовами споживчого кредиту та підписала паспорт споживчого кредиту.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білий Іван Миколайович, залишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: