Справа № 229/2163/23
Провадження №2/523/3546/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

03 квітня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 серпня 2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, однак через порушення зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача станом на 14 лютого 2023 року існує заборгованість у розмірі 64385,79 грн, яка складається з: 52641,77 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 11744,02 грн заборгованості за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути на його користь разом з понесеними судовими витратами.

20 квітня 2023 року суддя Дружківського міського суду Донецької області, отримавши інформацію про зареєстроване тимчасове місце проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи, передав матеріали цивільної справи за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси.

22 травня 2023 року суддя Суворовського районного суду м. Одеси своєю ухвалою прийняла матеріали за позовною заявою до свого провадження та призначила розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 червня 2023 року представник відповідача адвокат Плахтій О.В. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволені позовних вимог через їх недоведеність з огляду на таке. Докази, які надані до позову, не є належними, достовірними, допустимими відповідно до вимог ст.77-80 ЦПК України.

Докази укладення між сторонами 07 серпня 2008 року кредитного договору відповідно до чинного законодавства України відсутні. ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою № GОXRR150176137 про надання йому кредиту на суму 1927 грн строком на 10 місяців з 07 серпня 2008 року до 07 червня 2009 року на придбання товару зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості в обмін на зобов`язання повернути кредит відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, підпис на цій заяві не містить прізвища та ініціалів підписанта. Умови і правила надання банківських послуг, надані до позову, не можна ідентифікувати з тією редакцією, яка погоджувалася з відповідачем і є невід`ємною частиною заяви, крім того, вони не містять підпису відповідача.

Порушена письмова форма кредитного договору, із зазначенням усіх істотних умов договору. Верховний Суд неодноразово зазначав, зокрема постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, у постанові у справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, що Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку» не є складовою частиною кредитного договору, бо не містять підпису відповідача, відсутні докази на підтвердження того, що саме їх розумів відповідач, якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві.

Велика Палата Верховного Суду 03 липня 2019 року у подібних правовідносинах ухвалила Постанову у справі № 342/180/17, в якій зазначила, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У матеріалах справи не міститься копія платіжного доручення про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, тоді коли договір позики за ст. 1046 ЦК України є укладеним з моменту передачі грошей. Відсутність доказів на передачу грошових коштів на рахунок відповідача є самостійною підставою вважати договір неукладеним.

Паспорт споживчого кредитування, підписаний відповідачем, не містить ідентифікуючої ознаки на предмет невід`ємності від заяви № GОXRR150176137, тому може розцінюватися як порівняльна інформація про різні кредитні продукти для здійснення клієнтом вибору. Ознайомлення і підписання Паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у ньому не зафіксована воля сторін та зміст договору.

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості на загальну суму 64385,79 грн, яка складається з: 52641,77 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 11744,02 грн заборгованості за простроченими відсоткам, позивач не надав доказів підтвердження перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів на суму 52641,77 грн, а також доказів заборгованості. Наданий банком розрахунок не містить підпису відповідача і не може бути доказом безспірного розміру грошових коштів, не є первинним документом бухгалтерського обліку, оформленим відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». А за даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку максимальна сума кредитного ліміту 52000 з 31 січня 2022 року.

У заяві № GОXRR150176137 зазначаються дві відсоткові ставки 1% і 3% на місяць на суму залишку заборгованості, а також те, що їх розмір не може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ. Із наданого банком розрахунку вбачається, що проценти позивач розрахував за межами строку дії кредитного договору, а саме з 08 червня 2009 року до 14 лютого 2023 року, із застосування відсоткових ставок не передбачених заявою та без обґрунтування їх збільшення, пов`язаних із зміною облікової ставки НБУ.

Надана позивачем довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, відноситься до організаційно-розпорядчої документації позивача та не відповідає вимогам підп. 4.4 п. 4 ДСТУ 4163-2020, оскільки не містить дати та реєстраційного індексі. При цьому у довідці зазначено лише про одну карту Кредитка Універсальна, у той час коли відповідачеві видавалося 8 карток, дві Картка Універсальна, а шість Універсальна GOLD.

Отже позивачем не доведено факт видачі кредиту, наявності та розміру заборгованості, що є обов`язком позивача.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 11 липня 2023 року, позивач заперечував та спростовував обставини, вказані у відзиві.

Так, позивач стверджує, що форма кредитного договору відповідає вимогам законодавства, укладання договору здійснювалося за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, тобто договір укладений у письмовій формі та не суперечить чинному законодавству України.

На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань позивачем надані докази, зокрема, копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (оригінал); довідка про видані картки (оригінал), а суд буде оцінювати їх належність, допустимість та достовірність відповідно до вимог процесуального законодавства.

Підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Доказом ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції укладання договору дією - отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів.

У анкеті-заяві від 07 серпня 2008 року відповідачем вказана інформація про себе, яка заповнена особисто, а також надана згода на укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна, а також згода з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

01 квітня 2021 року відповідач ознайомився з новими Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши паспорт споживчого кредиту.

Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та вбачається користування відповідачем грошима, а отже підтверджує факт отримання ним кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки, також відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, позивач вважає належними та допустимими доказами. У свою чергу відповідач розрахунок заборгованості не спростовував, контррозрахунок не надавав, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 6-16цс15 позивач вважає недоречним, оскільки на відміну від обставин, зазначених у даній постанові, позивач надав докази, що ОСОБА_1 ознайомився саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку, яким вони затверджені. Крім того, ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2016 року визнано посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 6-16цс15 безпідставними, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви.

Позивачем спростовується також посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 342/180/17, в якій зроблено висновок, що при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

На дотримання вказаних вимог позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви; виписка по рахунку; довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу, які підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання.

На підтвердження факту укладання кредитного договору позивач також посилається на постанову від 10 квітня 2019 у справі № 356/1635/16-ц, в якій Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

У постанові від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

У постанові від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Позивач вказує також на правомірність зміни кредитного ліміту відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, в яких зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту. Як вбачається із виписки відповідач використав всю суму кредитного ліміту, кредитну заборгованість погашав несвоєчасно, тому зміна тіла кредиту безпосередньо пов`язана за рахунок списання щомісячного платежу за відсотками, що і спричинило зміну розміру тіла кредиту.

З виписки за картковим рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримав платіжну картку, банком відкрив картковий рахунок, на який встановив кредитний ліміт, та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість, а отже й отримавкредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій без неї є неможливим, тому посилання відповідача на відсутність доказів отримання ним картки та перерахування кредитних коштів позивач вважає необґрунтованим.

Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Позивач надав пояснення щодо перевипуску кредитної картки, а саме у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується на перевипущеній картці. Дана операція не є укладенням нового кредитного договору.

Позивач зазначає, що дійсно розрахунок заборгованості не є первинним документом, а має лише інформаційний характер за фактом обробки фактичного операційного руху грошовий коштів за рахунком. А банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, в якому зафіксовано факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах.

Із наданої виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором, а тому знав умови договору.

Позивач зазначив, що розрахунок заборгованості здійснюється за допомогою автоматизованого програмного комплексу та умовами кредитного договору підпис відповідача на ньому не передбачений.

Щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитом до повного погашення заборгованості позивач зазначає наступне, оскільки датою 04.2026 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Тому позивач вважає, що нарахування банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Що стосується підвищення процентної ставки, то позивач зазначає, що процентна ставка в розмірі 3 % в місяць або 36% на рік була змінена, що підтверджується наказами банку, підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, і є суттєвою перевагою клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу.

Зазначені зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг і з ними відповідач був ознайомлений.

Проте надати підтвердження відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки наразі позивач не може, оскільки в Банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років.

На підтвердження правомірності зміни умов договору позивач посилався на Постанову № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Також позивач звернув увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості: на відміну від загально прийнятих кредитних договорів, в яких істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж, визначений у грошових одиницях ануітет, тощо, то за даним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Згідно з Умовами обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам`ятці клієнта, які поєднані у кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії катки зазначений на ній. Таким чином, кредитний договір з відповідачем є чинним.

Заперечуючи проти обставин, викладених у відповіді на відзив, представник відповідача адвокат Плахтій О.В. надала суду письмові пояснення, в яких вказувала, що заява № GОXRR150176137 позичальника не містить належного підпису, оскільки прізвища та ініціали власноручно ним не проставлені, сама заява містить суперечливі умови кредитування, тому неможливо встановити на яких саме умовах укладався договір, сума кредиту не визначена; збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку після набрання чинності Законом № 661-VI, тобто після 10 січня 2009 року є неправомірним. При цьому позивач не надав Накази № 906СП-2014-6635230 від 02.04.2014, № 906СП-2015-6552838 від 18.02.2015.

Посилання позивача на виписку по картковому рахунку також вважає безпідставним, оскільки вона не надавалась при подачі позові, пунктом 5 вказується виписка по рахунку (оригінал), але фактично вона надана не була і матеріали справи її не містять.

Доведеність видачі кредиту, наявності та розміру суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, що узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові № 219/1704/17, тому посилання ПриватБанку на те, що розрахунок боргу відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, не може бути прийняте до уваги.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку не містить усіх необхідних реквізитів та на відповідає ДСТУ 4163-2003, а саме не містить дати та реєстраційного індексу.

Представник відповідача також заперечує проти посилання позивача на те, що строк дії картки визначає кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу з погашення кредиту, що надає банку право не припиняти нарахування процентів, оскільки позивачем не наданий письмовий кредитний договір, який би містив умову, що строк його дії визначається строком дії кредитної карти, а також доказу отримання відповідачем у конкретну календарну дату конкретної кредитної картки зі строком дії до 04.2026.

У відповідь представник позивача 01 вересня 2023 року надав письмові пояснення, в яких повторно виклав свої заперечення проти відзиву та позиції відповідача, а 03 жовтня 2023 року представник відповідача подала заперечення на дані пояснення позивача.

На виконання ухвали суду позивач надав виписку по кредитному рахунку відповідача.

Відповідач пропозицією суду надати контрозрахунок на розрахунок позивача не скористався, натомість представник відповідача надала суду додаткові пояснення, відповідно до яких вказувала, що виписка по кредитному рахунку одержана судом з порушенням порядку, встановленого законом, оскільки при подачі позову до суду дана виписка подана не була, виписка за договором № б/н за період 01.01.1999 12.11.2023 була направлена до суду лише 20 листопада 2023 року на виконання ухвали суду, в якій відсутнє обґрунтування сумнівності виконання позивачем, який є зацікавленою особою у задоволенні позову, своїх обов`язків щодо доказування, тому відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України розглядати її як допустимий доказ суд не може.

Крім того, представник відповідача зазначає, що вказана виписка не може вважатися належним, достовірним доказом наявності боргу відповідача, оскільки відповідно до заяви № GOХRR501761376 банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди та іншим платежам, тому рух коштів за договором від 07 серпня 2008 року повинен відбуватися за рахунком № НОМЕР_1 . Кредитну картку НОМЕР_2 отримано підписантом, прізвище, ініціали якого не вказані, 07 серпня 2008 року. Тоді як виписка не стосується рахунку № НОМЕР_1 , чи інших рахунків, відкритих на ім`я відповідача для обслуговування кредитного договору від 07 серпня 2008 року, а також не містить посилань на кредитну картку НОМЕР_2 . Виписка фактично надана за період з 12 квітня 2011 року до 01 лютого 2023 року і стосується карток за номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , доказів на випуск/отримання відповідачем яких у зв`язку з його кредитуванням 07.08.2008 року, позивачем не надано.

Також представник відповідача вказувала не неможливість надати контрозрахунок, оскільки умови кредитування чітко не визначені, про що було детально зазначено у відзиві на позов. Жодних бухгалтерських документів, які б підтверджували надання відповідачеві кредиту у будь-якій сумі при подачі позову не надано. До того ж зазначила, що розрахунки/контрозрахунки є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків зацікавленими у результатах розгляду судової справи особами і не можуть слугувати об`єктивним доказом наявності/відсутності, розміру заборгованості. Крім того, тягар доведення наявності укладеного кредитного договору та розміру суми заборгованості за кредитним договором покладається на позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, повідомлені про розгляд справи належним чином.

В матеріалах справи від представника позивача та від представника відповідача є клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримав кредитну картку, відповідно до тарифів якої банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач повинен був розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, повертати його зі сплатою відсоткової ставки згідно тарифів на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Підписавши заяву 07.08.2008 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_2 .

У подальшому 01 квітня 2021 року відповідач ознайомився з новими Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши паспорт споживчого кредиту.

14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до Умов та Правил у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та штраф.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по наданню грошових коштів для погашення заборгованості за кредитними договором та з урахуванням внесених коштів на погашення боргу, відповідно до розрахунку станом на 14 лютого 2023 року позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 64385,79 грн, яка складається з: 52641,77 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 11744,02 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідачу також в період з 07.08.2008 року по 24.03.2022 року видавалися кредитні картки № НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_3 , а зміна кредитного ліміту відбувалася з 12.11.2008 року по 31.01.2022 року, де останній розмір ліміту складав 52000 грн, що підтверджується довідками і випискою по рахунку .

Із наданих позивачем доказів вбачається, що 02.08.2017 року відповідачем під час внесення змін в договірну базу по платіжним картам було надано до банку копія паспорту з останніми змінами записів 14.02.2017 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Вказаний висновок Об`єднаної палати був врахований також і в постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 308/3956/15-ц

З метою з`ясування обставин справи та перевірки доводів сторін судом було зобовязано позивача надати виписку по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 серпня 2008 року, а також зобов`язано відповідача надати суду контррозрахунок на розрахунок заборгованості позивача.

Виписка по рахунку, яка надана позивачем на виконання ухвали суду, містить відомості про рух коштів відповідача по рахунку з зазначенням відомостей про операції по карткам № НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_3 . З вказаної виписки вбачається активне користування коштами банку та послугами банку в розрахунках за вказаними картками з магазинами по придбанню товарів, з аптеками, оплатою інтернетпослуг, телекомунікаційних послуг, часткове погашення заборгованості за договором.

Як було судом встановлено під час підписання заяв позичальника 07.08.2008 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_2 .

Вказані картки видавалися в період з 07.08.2008 року по 24.03.2022 року, а зміна кредитного ліміту відбувалася з 12.11.2008 року по 31.01.2022 року, де останній розмір ліміту складав 52000 грн.

Суд звертає увагу на те, що підписання паспорту споживача та видача наступної картки № НОМЕР_5 відбулися в один день 01.04.2021 року .

Отже, використання кредитних коштів відповідачем у розмірі 52000 грн. знайшло своє підтвердження належними доказами.

Необхідно звернути увагу на те, що відповідач не спростував відповідними доказами неналежність йому підпису, не заперечував проти того, що він користувався і користується вказаними картками і використовував грошові кошти банку, які надходили на рахунок. Відповідач також не надав свого розрахунку, що оцінюється судом як погодження з використаною сумою кредиту.

Проаналізувавши надані докази суд дійшов висновку, що заперечення відповідача в частині необгрунтованості вимог і неналежних доказів позивача по отриманню і використаних коштів не знайшли свого підтвердження, доводи відповідача не виключають його зобов`язання щодо повернення кредиту.

Щодо представленого банком і підписаного відповідачем паспорт споживчого кредиту від 01.04.2021 року, як підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування, то суд не приймає його до уваги, оскільки його зміст носить ознайомчий характер і не підтверджує погодження конкретних умов кредитування щодо сплати процентів.

Таким чином, способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19).

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню у розмірі 52000 грн, так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2684 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», (, МФО 305299, юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, 01001), заборгованість за за кредитним договором б/н від 07 серпня 2008 року в розмірі 52000 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, та судовий збір у сумі 2684 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 08 грудня 2023 року.

Суддя