ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/811/20 Номер провадження 22-ц/814/2763/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дорош А.І., Карпушина Г.Л.

секретар: Буйнова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 адвокатів Стасовського Миколи Васильовича та ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2022 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2023 року, постановлені суддею Гольник Л.В.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Перша Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , який зареєстрований у спадковому реєстрі під номером 62923282 із номером в реєстрі нотаріальних дій 3-708 від 31.08.2018 року та посвідчений у Першій полтавській державній нотаріальній конторі та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , який у 1997 році склав заповіт на користь позивача та брата ОСОБА_4 .

Однак племінник ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_5 був складений новий заповіт на його користь на все належне майно.

З витягу із спадкового реєстру позивач дізналась, що 31.08.2018 року у Першій полтавській державній нотаріальній конторі дійсно зареєстрований новий заповіт.

ОСОБА_3 переконана у тому, що цей заповіт вчинений з порушенням норм законодавства України і він не відповідав волі спадкодавця та є недійсним.

Вказала, що з 2009 року ОСОБА_5 хворів на гіпертонічну хворобу, переніс три інфаркти міокарда, мав інвалідність 2 групи по серцево-судинним захворюванням.

В 2017 році стан ОСОБА_5 різко погіршився. У листопаді 2017 року йому було поставлено діагноз церебральний атеросклероз. З березня 2018 року по день смерті він декілька разів проходив лікування у психіатричній лікарні ім. Мальцева, оскільки на фоні серцево-судинних захворювань у нього розпочались органічні психічні розлади. Знаходився на диспансерному обліку у психіатричному диспансері м. Полтави.

Згідно виписок із медичної карти на протязі двох останніх років неодноразово звертався до лікарів, проходив лікування в стаціонарі та мав захворювання:

- лікування в стаціонарі 4-ї міської клінічної лікарні, виписка за період з 17.02.2018 по 26.02.2018, діагноз гіпертонічна хвороба 2 ст., дифузний кардіосклероз, астено-невротичний синдром, синдром судинного пароксизму;

- лікування у психіатричній лікарні ім. Мальцева у період з 08.03.2018 року по 13.04.2018 року, після виписки ліки за призначенням приймати відмовився;

- виписка за період із 31.07.2018 року із кардіологічного відділення для хворих інфарктом міокарду із Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру, діагноз гострий повторний інфаркт міокарда та інші розлади здоров`я. При проходженні курсу лікування була призначена консультація лікаря-психіатра, яким після огляду 02.08.2018 встановлено діагноз «Органічний розлад з тривожно- іпохондричним компонентом»;

- виписка за період з 28.09.2018 року по 08.10.2018, лікування у неврологічному відділенні, діагноз: ішемічний інсульт в басейні ВББ з вестибулоатактичним синдромом, поведінкові розлади, ДЕ 3 ст. на фоні гіпертонічної хвороби 3 ст. церебральний атеросклероз 3 ст., дифузний кардіосклероз 3 ст. та постінфарктний кардіосклероз;

- довідка про проходження комп`ютерної томографії головного мозку 29.09.2018 року, висновки ОНМК по ішемічному типу, ХНМК перенесених лакунарних ОНМК в обох сферах головного мозку, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія явищами церебральної атрофії, розширенням желудочкової системи;

- з 08.10.2018 року до моменту смерті знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні їм. Мальцева.

За місяць до реєстрації та посвідчення заповіту ОСОБА_5 переніс третій інфаркт і на час посвідчення заповіту 31.08.2018 року знаходився у важкому стані здоров`я.

Причиною смерті ОСОБА_5 вказано церебральний атеросклероз, що підтверджується Довідкою про причину смерті за № 134 від 02.09.2019 року, виданою КП Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня.

Наведені факти та обставини дають підстави позивачу вважати, що через хворобу покійний батько не сприймав реально дійсність і не міг керувати своїми діями. Спірний заповіт підписаний у період, коли заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Оскільки заповіт порушує права позивача як спадкоємця першої черги так і спадкоємця за заповітом від 1997 року на спадкове майно, то позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Перша Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 , який зареєстрований у спадковому реєстрі під номером 62923282 із номером в реєстрі нотаріальних дій 3-708 від 31.08.2018 року та посвідчений у Першій полтавській державній нотаріальній конторі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 гривень, витрати на проведення експертизи у розмірі 5353,32 грн., всього 6194 грн.12 коп.

Рішення суду обгрунтоване тим, що в проведеній посмертній судово-психіатричні експертизі зроблено категоричний висновок про неспроможність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання ним заповіту, що саме по собі є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2023 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29000,00 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями, їх в апеляційному порядку оскаржили представники ОСОБА_1 адвокати Стасовський Микола Васильович та ОСОБА_2 , просили їх скасувати та ухвали нові рішення, якими відмовити в задоволенні позовних вимог та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2022 року грунтуються на тому, що висновок посмертної судово-психіатримчної експертизи є неналежним доказом у справі, оскільки він не відповідає положенням чинного цивільного процесуального законодавства, ннаказу Мінстерства охорони здоров`я України № 152 від 26.01.2018 року «Про затвердження переліків закладів, підприємств, установ та організацій, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України», Закону України «Про судову експертизу».

Від ОСОБА_3 до суду надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких просила рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

У відзивах позивач посилається на те, що акт судово-психіатричного експерта № 98 від 15.03.2021 є належним, допустимим та достовірним письмовим доказом, відповідачем до суду першої інстанції не подавалися заперечення чи клопотання про визнання його недопустимим.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є батьком позивачки ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 12-13).

ОСОБА_5 на праві приватної власності належали однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 18,3 кв.м, загальною площею 36,7 кв.м та гараж у автогаражному кооперативі «Каштан-1», загальною площею 24,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та належать до спадкового майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 16).

31.08.2018 року ОСОБА_5 , склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належне йому вищевказане нерухоме майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3-708 (т. 1, а.с. 60).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 11, 54).

16.09.2019 після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лебедь Н.В. заведено спадкову справу № 18/2019, що підтверджується копією спадкової справи та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57564470, виданим 16.09.2019 (т. 1, а.с. 49-69).

Місцевий суд, дослідивши зібрані у справі докази, врахувавши висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.03.2021, показання допитаних у судовому засіданні експерта та свідків, дійшов висновку про обгрунтованість доводів позивачки про те, що на час складання заповіту ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Аналіз змісту наведених норм свідчить, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою, другою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При зверненні до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_3 зазначала, що в момент посвідчення заповіту її батько ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

У постанові від 30 серпня 2023 року в справа № 317/1029/20 (провадження № 61-11588св22) Верховний Суд зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається ухвалою від 02 листопада 2020 року Октябрсаький районний суд м. Полтави задовольнив клопотання представника позивача та призначив у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручив експертам комунального підприємства «Полтавська обласна психіатриіна лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради», попередивши експертів про кримінальну відповідальність згідно статей 384, 385 КК України (т. 1, а.с. 231-232).

Правом на апеляційне оскарження даної ухвали суду ОСОБА_1 не скористався.

У висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 98 від 15 березня 2021 року зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 31 серпня 2018 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді деменції судинного (атеросклеротичного) походження (F 01.800 за МКХ10). Наявний у ОСОБА_5 психічний розлад позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними на час складання заповіту 31 серпня 2018 р. (т. 2, а.с. 5-19).

Встановивши, що позивачка довела за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що ОСОБА_5 на час складання заповіту 31 серпня 2018 року перебував у стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 15 березня 2021 року не відповідає критеріям допустимості та достовірності, оскільки суд першої інстанції призначив проведення посмертної судово-психіатрична експертизи в експертному закладі, який не є державною спеціалізованою судово-психіатричною установою Міністерства охорони здоров`я України, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» (тут і далі - в редакції на час визначення судом установи для проведення експертизи) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (частина друга статті 7 Закону України «Про судову експертизу»).

Відповідно до частини другої статті 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Згідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).

Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України «Про судову експертизу» слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.

З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.

Такі висновки зробив Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2023 року в справі № 337/3351/20 (провадження № 61-9030св23), від 13 жовтня 2022 року в справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21), від 05 жовтня 2022 року в справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 31 серпня 2022 року справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22), від 30 березня 2020 року в справі № 462/3998/19.

Висновок судово-психіатричної експертизи № 98 від 15 березня 2021 року складений особами, які відповідають вимогам статті 10 Закону України «Про судову експертизу», мають кваліфікацію судово-психіатричного експерта та попереджені про відповідальність за відмову від виконання без поважних причин покладених на них обов`язків або надання завідомо неправдивого висновку.

Сумнівів наявністі у експертів спеціальних знань в галузі судової психіатрії та відповідної кваліфікації з огляду їх освіти, стажу роботи, кваліфікаційної категорії, кваліфікаційного класу, тощо, необхідних для дослідження питань про психічний стан здоров`я особи апеляційна скарга не містить.

Відповідач у передбаченому законом порядку відводів експертам не заявляв.

Доводи апеляційної скарги, відносно того, що виявлення ознак деменції судинного походження не може свідчити у категоричній формі про те, що заповідач ОСОБА_5 страждав на тяжкий психічний розлад, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки для з`ясування даних обставин потребуються спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, для доведення яких згідно положень статей 102, 103 ЦПК України призначається експертиза.

Проте, клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що судово-психіатрична експертиза у цій справі не відповідає критеріям допустимості та достовірності є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2023 року щодо порушення судом принципу рівності та змагальності сторін колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу була заявлена в позовній заяві, яка подана до суду 03.02.2020.

Відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 24.03.2020 жодних заперечень щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не містить.

Окрім того, представник відповідача ознайомлювався з матеріалами справ, приймав активну участь у її розгляді, що свідчить про обізнаність щодо заявленої вимоги.

Колегія суддів зауважує, що розгляд даної справи відбувався протягом тривалого часу, проте впродовж майже двох років, сторона відповідача жодних заперечень щодо витрат на правову допомогу не надала.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи предмет спору, тривалість розгляду справи, час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 29000 грн.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 адвокатів Стасовського Миколи Васильовича та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2022 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: А. І. Дорош

Г. Л. Карпушин