Справа № 758/4384/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Будзан Л.Д.,

секретаря судового засідання Якимчук В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Калініченко О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі №758/4384/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів,

У Х В А Л И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Калініченко О.В. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_3 по цивільній справі №758/4384/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2023 у справі №758/4384/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів. Однак при ухваленні судового рішення судом не вирішено питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких позивачем було заявлено вимоги.

У судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача - адвокат Калініченко О.В. в судове засідання не з`явилась, просила здійснювати розгляд заяви без її участі.

Разом із тим, враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши матеріали на обґрунтування заяви про винесення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштівза договором підряду задоволено у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, 26000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, як вбачається зі змісту рішення суду, питання щодо розподілу вказаних судових витрат судом не вирішувалось.

Судові витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги ( договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Калініченко О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5284 від 28.09.2012) як представника позивача ОСОБА_1 підтверджується договором про надання правової допомоги від 25.05.2022.

Згідно з п.6 договору сторони погодили, що обсяг і вартість наданої правової допомоги визначається у Додатку №1 до договору.

Відповідно до додатку №1 до договору сторони погодили, що гонорар адвоката за послуги, визначені у п.1 Договору визначається у розмірі 26 000 грн.

Актом про прийняття -передачу виконаних робіт від 26.05.2023 сторонами визначено, що замовнику надано юридичні послуги та сплачено гонорар виконавцю в сумі 26 000 грн.

Разом з цим, на підтвердження факту перерахування вказаної суми грошових коштів замовником ОСОБА_1 виконацю, адвокатом Калініченко О.В. подано квитанцію до прибуткового касового ордеру №39 від 25.05.2022, з якої вбачається, що Адвокатом Калініченко О.В. прийнято від ОСОБА_1 26 000 грн. за договором про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1.2 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Бланк прибуткового касового ордера (форма № КО-1, далі - ПКО) затверджено «Положенням про ведення касових операцій в Україні» від 15 грудня 2004 року №637 (далі - положення) і є первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства.

Даний документ має дві частини: «корінець» ПКО і відривна квитанція до ПКО. Обидві частини цього документа обов`язково підписуються касиром підприємства або особою, що здійснює його функції і головним бухгалтером підприємства. Після чого документ скріплюється печаткою підприємства.

Після отримання готівки до каси підприємства відривна квитанція видається особі, яка здійснила це внесення. «Корінець» ПКО залишається в касі підприємства і обов`язково реєструється в журналі прибуткових і видаткових касових документів.

Обов`язковими реквізитами при заповненні «корінця» і відривної квитанції цього бланка є: назва підприємства, податковий код підприємства, порядковий номер документа, дата складання документа, кореспондуючий рахунок бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, сума, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами), найменування організації або прізвище, ім`я та по батькові того, від чийого імені вноситься готівка в касу підприємства, сума прописом (дублюється отримана сума прописом), назва документа, на підставі якого вноситься готівка, підписи уповноважених на це осіб (касира підприємства або особи, що здійснює його функції і головного бухгалтера підприємства).

Посилання представника позивача - адвоката Калініченко О.В. на прибутковий касовий ордер, як на письмовий доказ сплати послуг за договором пpo надання правової допомоги, суд оцінює критично, оскільки зазначений бухгалтерський документ не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положенням, зокрема, податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, суми, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами).

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Крім того, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Надання адвокатом Калініченко О.В. адвокатських послуг у суді при розгляді даної справи підтверджується договором про надання правової допомоги від 25.05.2022.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку, форми розрахунку та ціни послуги, що надається адвокатом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу це право, а не обов`язок суду, тобто є судовою дискрецією.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 справа № 922/1163/18.

Враховуючи вищевикладне, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки докази додані до заяви не підтверджують факту оплати обумовлених послуг.

Керуючись ст. 137, 141, 142, 257, 260, 261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Калініченко О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі №758/4384/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Леся БУДЗАН