Провадження № 22-ц/802/571/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.02.2022 о 13:22 на регульованому перехресті вулиць Ківерцівська і Набережна у м. Луцьку з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля «Skoda Super B» державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням, унаслідок якої належному йому автомобілю завдано механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Відновлювальний ремонт належного йому автомобіля здійснювало ТОВ «Промтехсервіс», на рахунок якого ним було внесено 15.04.2022 грошові кошти у розмірі 68280,30 грн - оплату за придбання запасних частин, а також за проведення цієї платіжної операції він поніс додаткові витрати у розмірі 682,80 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Із-за відсутності усіх необхідних запчастин у ТОВ «Промтехсервіс», решту не нових запчастин він придбав у ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 16025 грн, що підтверджується відповідним товарним чеком від 25.04.2022.

04.05.2022 на рахунок ТОВ «Промтехсервіс» він вніс грошові кошти у розмірі 46256,50 грн - доплату різниці за придбання запчастин та оплату проведення відновлювального ремонту автомобіля, а також за проведення цієї платіжної операції він поніс додаткові витрати у розмірі 462,60 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Таким чином, загальна сума понесених ним витрат на відновлення пошкодженого автомобіля становить 131707,20 грн.

Після подання усіх документів ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» йому було запропоновано укласти угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, роз`яснено, що страхова компанія відшкодовує повністю витрати по проведенню відновлювальних робіт і частково відшкодує вартість запасних частин з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, тому максимальний розмір страхового відшкодування у його випадку становитиме 80000 грн. Також роз`яснено про право вимагати різницю у фактичних витратах та виплаченому страховому відшкодуванню у винуватця ДТП.

26.05.2022 між ним і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, згідно з якою йому 24.06.2022 виплачено страхове відшкодування у розмірі 80 000 грн.

Таким чином, різниця між завданою відповідачем ОСОБА_2 шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням становить 51707,20 грн (131707,20 - 80000), які і має відшкодувати йому відповідач.

Крім майнової шкоди, діями відповідача йому завдано і моральну шкоду, яка полягає у порушенні його життєвих зв`язків, душевних хвилюваннях та дискомфорті у повсякденному житті. Зокрема, для доїзду до місця роботи він змушений був використовувати інший автомобіль, оскільки через наявну у нього інвалідність ІІ групи не може користуватися громадським транспортом. Відсутність тривалий час можливості користуватися власним автомобілем, а також припинення зі сторони відповідача спілкування щодо проведення відшкодування понесених витрат, призвело до стресу і роздратування, хвилювання щодо можливості відновлення транспортного засобу, порушило встановлений ритм його життя, він став обмеженим у можливості задовольняти свої побутові потреби, пов`язані із пересуванням як особисто, так і членів сім`ї та близьких родичів.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на його користь 51707,40 грн майнової шкоди, 25000 грн моральної шкоди та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48676,92 грн майнової шкоди, 5000 грн моральної шкоди та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 751,26 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат і ухвалити у цій частині нове судове рішення - про відмову в позові про відшкодування майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди, просить у цій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення. Щодо вимог апеляційної скарги в інших частинах - покладається на розсуд суду.

Позивач та його представник відзив на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Частково задовольняючи позов про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції погодився із розміром шкоди 130561,80 грн, визначеним позивачем як вартість запасних частин (нових /68936,75 грн/ і бувших у використанні /16025 грн/) та вартість робіт /45600,05 грн/, взяв до уваги розмір страхового відшкодування, яке б мало виплатити ПрАТ «УПСК» з урахуванням зносу - 81884,88 грн та дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути майнову шкоду не у заявленому позивачем розмірі, а на 1884,88 грн менше, які позивач вправі був отримати від страхової компанії, у якої відповідач застрахував цивільну відповідальність відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а заявлену позивачем загальну суму 1145,40 грн за проведення платіжних операцій не визнав майновою шкодою.

Проте, до висновку про наявність підстав для часткового відшкодування майнової шкоди суд дійшов помилково, без належної перевірки наданих сторонами доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 08.02.2022 о 13:22 на регульованому перехресті вулиць Ківерцівська і Набережна у м. Луцьку з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля «Skoda Super B» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, унаслідок якої транспортним засобам завдано механічні пошкодження (а.с.16).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником /страхування відповідальності/ (стаття 980 ЦК України).

Судом встановлено, що на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на підставі полісу № АР/9662550 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.06.2021 у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страхова сума за яким на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну встановлена у розмірі 130 000 грн (а.с.17).

26.05.2022 між позивачем і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, згідно з якою сторони узгодили, що розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля позивача складає 80 000 грн та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні /п.1.1/ (а.с.25).

Позивач підтвердив отримання цього розміру страхового відшкодування.

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як доказ розміру завданої майнової шкоди на суму 130561,80 грн, яку суд взяв до уваги, позивач надав акт виконаних робіт від 05.05.2022 на суму 114536,80 грн, квитанцію на суму 68936,75 грн, квитанцію на суму 46256,50 грн, товарний чек на суму 16025 грн (а.с.20-24).

Однак, апеляційний суд доходить висновку, що ці докази не є належними, допустимими і достовірними для відшкодування майнової шкоди відповідачем з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено, що після звернення позивача до страхової компанії із вимогою про виплату страхового відшкодування страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і оцінка або експертиза пошкодженого майна не проводилася.

Апеляційний суд доходить висновку, що не проведення оцінки або експертизи пошкодженого майна має значення лише для відносин між потерпілим і страховиком.

При пред`явленні позову до винної особи доказування має ґрунтуватися на належних, допустимих і достовірних доказах.

Щоб стверджувати про наявність підстав для відповідальності відповідача на підставі ст. 1194 ЦК України позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів про фактичний розмір шкоди і про фактичний розмір страхового відшкодування, який мав би бути визначений страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими і достовірними доказами заподіяння йому у результаті дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди саме у розмірі 130561,80 грн та наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав для стягнення із відповідача будь-яких коштів після отримання страхового відшкодування від страхової компанії у розмірі 80000 грн.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення майнової шкоди зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій оскаржуваній частині.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Апеляційним судом рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди скасовується з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в позові, а тому відповідно апеляційний суд змінює розподіл судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення судового збору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом з відповідача безпідставно стягнуто судовий збір, оскільки він являється учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати таких витрат - відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Такий правовий висновок щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/11149/17.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі ОСОБА_2 являється відповідачем, тобто не є особою, яка звернулася до суду з метою захисту будь-якого свого права, як учасника бойових дій; предмет спору у цій справі не стосується питань, пов`язаних з його соціальним захистом, у зв`язку із чим відповідач не відноситься до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК).

При поданні позову у 2022 році підлягав оплаті фізичною особою судовий збір у розмірі 992,40 грн.

За надання професійної правничої допомоги позивачем сплачено 8000 грн (а.с.30-32а).

Оскільки із заявленої ціни позову 76707,20 грн (а.с.1-7) задоволено лише 5000 грн, що становить 6,52%, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 64,70 грн судового збору (пропорційно від 992,40 грн) та на користь позивача 521,60 грн витрат на професійну правничу допомогу (пропорційно від 8000 грн).

Також з урахуванням тієї обставини, що позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то відповідачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1611 грн (а.с.132).

При цьому, необхідно застосувати вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України і компенсувати відповідачу різницю судового збору, тобто 1546,30 грн (1611 - 64,70), звільнивши його від обов`язку сплати в дохід держави судового збору у розмірі 64,70 грн.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року в оскаржуваній частині щодо вирішення позову про відшкодування майнової шкоди та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 521 (п`ятсот двадцять одну) грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України різницю сплаченого ним за подання апеляційної скарги судового збору у розмірі 1546 (одна тисяча п`ятсот сорок шість) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді