Номер провадження: 22-ц/813/1604/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ "Кредитні ініціативи" - Ременюк Т.О. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 19 березня 2008 року між ним, як позичальником, та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», як кредитором, укладено кредитний договір № 1501/0308/71-032, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2359, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2358.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що право вимоги за вищевказаним іпотечним договором № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р. було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за р. № 2187 від 28.11.2012 р., та власником іпотечного майна, квартири АДРЕСА_1 , є відповідач, ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 46445301 від 12.04.2019 р.)

Позивач вважає, що державним реєстратором під час здійснення реєстраційних дій було порушено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п. п. 6, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127.

Так, з інформаційної довідки № 194914157 від 26.12.2019р. вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019р.) на підставі:

- іпотечного договору за р. № 2359 від 20.03.2008 р., повідомлення б/н, видавник ПАТ «УКРПОШТА»; повідомлення №7945 від 13.02.2019 р., видавник ТОВ «ФІНАНСОВІ ІНІЦІАТИВИ».

Позивач посилався на те, що іпотечний договір (р. № 2359) між позивачем та ПАТ «СВЕДБАНК», було укладено 19.03.2008 р. Однак, з інформації, що міститься в Державному реєстрі речових на нерухоме майно, вбачається, що при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором в графі «підстава виникнення права власності» зазначено, зокрема, іпотечний договір за р. № 2359 від 20.03.2008 р., тобто є різниця у датах укладення договору.

Окрім того, позивач стверджує, що він, як іпотекодавець, не отримував будь-якої кореспонденції ані від ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», ані від ПАТ «СВЕДБАНК», в тому числі і письмову вимогу про усунення порушень, а щодо повідомлень про які зазначено в розділі «підстава виникнення права власності», а саме, повідомлення б/н, видавник ПАТ «УКРПОШТА», повідомлення 7945 від 13.02.2019 р., видавник ТОВ «ФІНАНСОВІ ІНІЦІАТИВИ» - позивачу нічого невідомо, оскільки він їх не отримував та не підписував.

Крім того, слід зазначити, що письмова вимога про усунення порушень вважається врученою іпотекодавцю у разі її отримання останнім та підпису.

В позовній заяві, позивач посилається також на те, що відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання) № 188 від 26.12.2019 р., в квартирі АДРЕСА_1 (іпотечне майно) зареєстровані та проживають, зокрема, доньки позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітня) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітня).

В зв`язку з чим, були порушені права неповнолітніх дітей.

На підставі викладеного, позивач просив: скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «АГЕНЦІЯ РЕЄСТРАЦІЙНИХ ПОСЛУГ» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46445301 від 12.04.2019 р. а також скасувати запис № 31155746 від 10.04.2019 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (). (а.с. 3-7)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (), треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав, було задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «АГЕНЦІЯ РЕЄСТРАЦІЙНИХ ПОСЛУГ» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46445301 від 12.04.2019 р. а також скасувати запис № 31155746 від 10.04.2019 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» ()

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1152 гривень 60 копійок.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 27.07.2021 року ТОВ "Кредитні ініціативи" подано апеляційну скаргу. В скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з численним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що реєстрація об`єкта нерухомості відбулась у відповідності до вимог закону, а отже підстав для її скасування немає.

ТОВ "Кредитні ініціативи" зазначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі застереження, передбаченого сторонами в іпотечному договорі, а отже, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийняте відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державному реєстратору не було надано повний пакет документів, передбачений положеннями пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та положеннями ЗУ «Про Іпотеку».

Однак судом першої інстанції не було витребувано матеріали реєстраційної справи.

Вказує, що Банком направлялась на адресу позивача вимога про усунення порушень, однак у зв`язку з ухиленням від отримання кореспонденції, конверт повернувся за закінченням терміну зберігання.

Вказує, що відмова боржника від отримання письмової вимоги іпотекодавця про виконання порушеного зобов`язання свідчить про належне повідомлення боржника і дотримання вимог пункту 46 порядку №868.

Також вказує, що неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції, скасовуючи рішення державного реєстратора, в порушення положень Закону не вказав про відновлення права власності на предмет іпотеки, відтак рішення суду не може призвести до фактичного відновлення порушеного права та в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення її порушеного права.

25 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи.

Наголошує, що апелянт не в повній мірі ознайомлений з матеріалами справи, в рамках якої подав апеляційну скаргу, в результаті чого вводить в оману суд апеляційної інстанції.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що державним реєстратором було допущено технічну помилку при вчиненні реєстраційних дій.

На підтве6рдження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Вказане свідчить про неналежне надіслання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень, а відтак, і про грубе порушення останнім та державним реєстратором вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» та положень п. 61 Порядку, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності та внесеного на його підставі запису.

Наголошує, що звертаючи стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та реєструючи право власності на іпотечне майно, ТОВ «Кредитні ініціативи» грубо порушило права малолітньої доньки позивача.

На момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, вимога про скасування рішення державного реєстратора була правомірним та ефективним способом захисту права.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року апеляційну скаргу представника ТОВ "Кредитні ініціативи" - Ременюк Т.О. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, судом буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

06.09.2021 року апелянтом на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою представника ТОВ "Кредитні ініціативи" - Ременюк Т.О. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

19 березня 2008 року між ним, як позичальником, та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», як кредитором, укладено кредитний договір № 1501/0308/71-032, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2359, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2358. (а.с. 95-96)

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що право вимоги за вищевказаним іпотечним договором № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р. було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за р. № 2187 від 28.11.2012 р., та власником іпотечного майна, квартири АДРЕСА_1 , є відповідач, ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 46445301 від 12.04.2019 р.)

Так, з інформаційної довідки № 194914157 від 26.12.2019р. вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019р.) на підставі:

- іпотечного договору за р. № 2359 від 20.03.2008 р., повідомлення б/н, видавник ПАТ «УКРПОШТА»; повідомлення №7945 від 13.02.2019 р., видавник ТОВ «ФІНАНСОВІ ІНІЦІАТИВИ».

Судом було встановлено, що іпотечний договір за р. № 2359 між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено 19.03.2008 р. Однак, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором в графі «підстава виникнення права власності» зазначено, зокрема, іпотечний договір за р. № 2359 від 20.03.2008 р.

Відповідач у судовому засіданні надав пояснення стосовно того, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо іпотечного договору від 20.03.2008 р. є технічною опискою.

Натомість, виникнення права власності на підставі документів, які не існують, є нікчемними, недійсними тощо, суперечить чинному законодавству України, норми якого не передбачають також і можливості виправлення описок у записах, внесених до Державних реєстрів.

Позивач наголошує на тому, що не отримував будь-якої кореспонденції ні від

ТОВ «Кредитні ініціативи», ні від ПАТ «Сведбанк», в тому числі і письмову вимогу про усунення порушень (про яку йдеться в Порядку).

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначено, що ним на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки № 7945 від 13.02.2019 р. та додано копії даного повідомлення з доказами його надіслання. (а.с. 139-144).

В матеріалах справи знаходяться копії конверту та рекомендованого поштового повідомлення про відправлення від 14.02.2019 р. з довідкою ПАТ «Укрпошта» із відміткою в графі «повертається» та позначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», а отже позивач не отримував та не підписував відповідну кореспонденцію. (а.с. 99-101)

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання) № 188 від 26.12.2019 р., наданої суду позивачем, в квартирі АДРЕСА_1 (іпотечне майно) зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітня) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітня).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи знаходяться копії конверту та рекомендованого поштового повідомлення про відправлення від 14.02.2019 р. з довідкою ПАТ «Укрпошта» із відміткою в графі «повертається» та позначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», а отже позивач не отримував та не підписував відповідну кореспонденцію. (а.с. 99-101)

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання) № 188 від 26.12.2019 р., наданої суду позивачем, в квартирі АДРЕСА_1 (іпотечне майно) зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітня) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітня).

Таким чином, на дуку суду першої інстанції, вказане безумовно порушує право позивача, а від так дані вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України "Про іпотеку", яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).

19 березня 2008 року між позивачем, як позичальником, та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», як кредитором, укладено кредитний договір № 1501/0308/71-032, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2359, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. № 2358. (а.с. 95-96)

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що право вимоги за вищевказаним іпотечним договором № 1501/0308/71-032-Z-1 від 19.03.2008 р. було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за р. № 2187 від 28.11.2012 р., та власником іпотечного майна, квартири АДРЕСА_1 , є відповідач, ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 46445301 від 12.04.2019 р.)

Так, з інформаційної довідки № 194914157 від 26.12.2019р. вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем (номер запису про право власності 31155746 від 10.04.2019р.) на підставі:

- іпотечного договору за р. № 2359 від 20.03.2008 р., повідомлення б/н, видавник ПАТ «УКРПОШТА»; повідомлення №7945 від 13.02.2019 р., видавник ТОВ «ФІНАНСОВІ ІНІЦІАТИВИ».

Судом було встановлено, що іпотечний договір за р. № 2359 між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено 19.03.2008 р. Однак, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором в графі «підстава виникнення права власності» зазначено, зокрема, іпотечний договір за р. № 2359 від 20.03.2008 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).

За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 553) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

В матеріалах справи знаходяться копії конверту та рекомендованого поштового повідомлення про відправлення від 14.02.2019 р. з довідкою ПАТ «Укрпошта» із відміткою в графі «повертається» та позначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», а отже позивач не отримував та не підписував відповідну кореспонденцію. (а.с. 99-101)

В постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18) вказано, що «загальноприйнятим у світовій практиці є застосування щодо юридично-значимих повідомлень принципу «доставки (одержання)» повідомлень, якщо сторони прямо не передбачили застосування принципу «відправлення». Зокрема: (а) у підпункті 3 пункту I.-1:109 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що повідомлення вступає в силу у момент досягнення адресата, якщо з нього не слідує більш пізній момент вступу у силу; (б) згідно пунктів 2, 3 Принципів європейського контрактного права з урахуванням положень пунктів (4) та (5), будь-які повідомлення набирають чинності з моменту, коли вони отримані адресатом. Повідомлення вважається одержаним адресатом, коли його вручено йому за місцем його діяльності або за поштовою адресою, або, якщо він не має місця діяльності або поштової адреси, - за місцем його постійного проживання; (в) відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року письмове повідомлення може бути не підписане, але в ньому обов`язково повинна зазначатись особа, яка його зробила або від імені якої воно зроблене. «Письмове повідомлення» включає телеграми, телекси і будь-які інші види телекомунікаційних повідомлень, які можна відтворити у формі документа, але не обмежується ними. Письмове повідомлення вважається наданим, коли воно отримане адресатом. Підхід стосовно застосування принципу «доставки (одержання)» юридично-значимих повідомлень висловлений і в українській судовій практиці. У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі 6-2988цс15 вказано, що: «[…] розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей».

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, в матеріалах справи міститься копія конверту про повернення вказаних повідомлення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», що у відповідності до договору іпотеки не є належним врученням повідомлення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції не було витребувано матеріали реєстраційної справи, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Щодо обрання позивачем неефективного способу захисту прав виходячи з наступного.

Так, Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 199/8324/19 висловив свою позицію, про неналежний спосіб судового захисту у правовідносинах, які не є подібними та висловлені вже через 14 місяців потому, як прийнято судове рішення по справі № 947/31498/20.

Предметом позову у справі № 199/8324/19 є визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, які здійснені у жовтні 2018 року при наявності запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження на відчуження спірного майна.

На розгляд Великої Палати Верховного Суду поставлені питання:

- чи є наявність у державному реєстрі запису про арешт, який виник після іпотеки, перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки;

- чи допустима державна реєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо обтяження виникло пізніше іпотеки;

- чи підлягає застосуванню в спірних правовідносинах виняток, встановлений у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, який передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Верховний Суд висловив позицію про неефективність способу захисту у даних правовідносинах. Про те, що ефективним способом захисту у даному випадку буде подання віндикаційного позову.

Але Верховний суд розглянув спір, застосовуючи до даних правовідносин вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» до змін, до Закону, що відбулись 16 січня 2020 року.

У справі, що розглядалась Київським районним судом м. Одеси правовідносини склались після внесення змін від 16 січня 2020 року до Закону № 1952-IV.

Згідно із Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17.

Отже з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача як скасування державної реєстрації прав є правомірним.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми матеріального права, надав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки по суті стосуються незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Кредитні ініціативи"- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе