Справа № 344/2918/23
Провадження № 2/344/1456/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з Маланія Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач») про стягнення 3% річних в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором позики від 12.11.2008 року за період з 01.02.2009 року по 31.01.2022 року в розмірі 6303,69 дол. США.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно договору позики від 12.11.2009 року ОСОБА_2 отримала в ОСОБА_1 позику в розмірі 15 000,00 дол. США з строком повернення до 31.01.2009 року та сплатою 9% місячних за користування позикою. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 видала борову розписку.

Для забезпечення виконання зобов`язань по договору позики ОСОБА_2 передала в заставу транспортний засіб Деу Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору позики ОСОБА_1 у 2009 році звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.10.2009 року у справі №2-2704/2009 позов задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по договору позики від 12.11.2009 року в розмірі 33 114,48 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави транспортний засіб Деу Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, в процесі виконавчого провадження транспортний засіб Деу Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 був реалізований. Незважаючи на це, непогашеною залишилась основна сума заборгованості по позиці. Дані обставини змушують Позивача у відповідності до закону вимагати від Відповідача отримання компенсації 3% процентів по даний час включно.

В силу ст. 625 ЦК України, Позивач просить стягнути 3% процентів річних, які нараховані на суму боргу 15 000 ,00 дол. США, за період з 01.02.2009 р. (наступний день після настання строку повернення позики) по даний час.

Згідно проведеного Позивачем розрахунку три проценти річних за період з 01.02.2009 р. по 31.01.2023 р. складає 6303,69 дол. США (сума боргу 15000 дол. США *3%/100%/365* кількість днів 5113).

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило.

Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно пункту першого частини другої статті 11 Цивільного Кодексу України (надалі «ЦК України»), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України)

Статтею 1046 ЦК України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

12 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого Відповідач виступала позичальником, а Позивач позикодавцем.

Згідно умов договору ОСОБА_2 підтвердила отримання від ОСОБА_1 15 000,00 доларів США з строком повернення до 31.01.2009 року, сплатою 9% місячних, на підтвердження чого ОСОБА_2 видано боргову розписку.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Рішенням Івано-Франківського місмького суду від 20 жовтня 2009 року у справі №2-2704/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики №01/08 від 12.11.2009 року в сумі 33 114,48 грн., звернувши стягнення даної суми на заставлене майно, а саме транспортний засіб Деу Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 . В решті вимог позову відмовлено.

Як зазначено Позивачем у позовній заяві та не спростовано Відповідачем, в процесі виконавчого провадження транспортний засіб Деу Матіз, реєстраційний номер НОМЕР_1 було реалізовано. Незважаючи на це, непогашеною залишилась основна сума заборгованості по позиці в сумі 15 000,00 доларів США.

У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_2 3% річних в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по договору позики від 12.11.2008 року за період з 01.02.2009 року по 31.01.2022 року в розмірі 6303,69 дол. США.

Отже, предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за весь час прострочення Відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже, у Відповідача перед Позивачем на підставі договору позики виникло грошове зобов`язання зі сплати основної суми позики (15 000,00 доларів США), яке, за твердженням Позивача, станом на даний час не виконане. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64).

Таким чином, на думку Суду, з часу настання строку виконання зобов`язання з повернення позики ОСОБА_2 31.01.2009 року зобов`язання Відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до цього часу, оскільки Відповідач, як стверджує Позивач, не повернула на його користь основну суму позики. Докази, які б спростовували дане твердження, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, позивач має право на отримання 3% річних, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс 15 викладено висновок, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні втрати.

Верховний Суд підкреслив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Разом з цим, Суд зауважує, що згідно позовної заяви Позивачем розраховано суми 3% річних за період з 01.02.2009 року по 31.01.2023 року.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Так як грошове зобов`язання у Відповідача виникло внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики від 12.11.2009 року, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що позов про стягнення трьох відсотків річних підлягає до задоволення за період з 01.02.2009 року по 23.02.2022 року, а нарахування за період, починаючи з 24 лютого 2022 року підлягають списанню позикодавцем.

Судом, з огляду на викладене, здійснено розрахунок трьох відсотків річних за період з 01.02.2009 року по 23.02.2022 року (13 років 23 дні), за основу взято суму боргу в розмірі 15 000,00 доларів США.

Згідно розрахунків 3% річних становлять 5878,35 доларів США.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в сумі 5878,35 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на час винесення рішення становить 213 826,16 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з Відповідача на користь Позивача слід стягнути пропорційну до задоволених позовних вимог суму сплаченого судового збору в розмірі 2 149,58 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-283, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , 3% річних в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором позики від 12.11.2008 року за період з 01.02.2009 року по 23.02.2022 року в розмірі 5 878,35 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на час винесення рішення становить 213 826,16 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 149,58 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2023 року.

Суддя Домбровська Г.В.