У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року м. Ужгород

головуючого судді Шепетко І.О.

за участю секретаря судового засідання Петришина Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ПАТ «ФКБ БАНК» (правонаступник ПАТ «ЕРСТЕ БАНК») що полягає в зобов`язанні вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Дорош Ірина Іванівна, що діє в інтересах скаржниці ОСОБА_1 , звернулася до суду із скаргою щодо зобов`язання Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт, накладений на нерухоме майно скаржниці.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скаржниці стала відома інформація про наявність обтяження, накладеного Ужгородським районним відділом державної виконавчої служби за № 10723264 від 18.01.2011 року, ВП № 23724339 щодо всього майна скаржниці. З офіційної системи виконавчих проваджень АСВП сформована інформація про відсутність відомостей про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 .

Також представник скаржниці зазначає, що на адресу Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі було скеровано заяву про скасування арештів з майна від 26.10.2023 р з вимогою пояснити правову природу виникнення та наявності в реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про обтяження та причини їх нескасування в порядку ст.50 Закону України « Про виконавче провадження».

З відповіді Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі, отриманої 01.11.2023, вбачалося, що обтяження № 10723264 від 18.01.2011 року накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 23724339 від 18.01.2011 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2п-4468/10, виданого 22.12.2010 Ужгородським міськрайонним судом про стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ »ЕРСТЕ БАНК» - 203773,04 гривень заборгованості за кредитним договором № 014/1228/81/0627 від 26.10.2007 та 1820 гривень судових витрат. Дане провадження завершене на підставі п 2.ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999 р) 26.06.2012.

Додатково зазначає, що ПАТ «ФІДОКОМБАНК», який був правонаступником ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (стягувач за виконавчим документом), є припиненим з 08.05.2014.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершеним 26.06.2012 і повторно до органів ДВС виконавчий лист не пред`являвся, а граничний строк пред`явлення його до виконання складає 3 роки і сплинув у 2015 році, вважають, що державний виконавець зобов`язаний був зазначити про скасування арешту, накладеного на майно боржника у постанові про повернення виконавчого документу в рамках виконавчого провадження №28587275, який завершував виконавче провадження 26.06.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999).

А відтак, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, що свідчить про відсутність підстав для продовження арешту майна , а також підставою для зобов`язання органу ДВС вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права скаржника.

На підставі викладеного представник заявника просить суд зобов`язати посадових осіб Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти обтяження у вигляді арешту, накладеного на боржника ОСОБА_1 , а саме: обтяження №10723264 від 18.01.2011, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №23724339 щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» - 203773,04 грн. за кредитним договором № 014/1228/81/0627 від 26.10.2007 та 1820 грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 09.11.2023 було відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та призначено судовий розгляд.

17.11.2023 Ужгородським відділом державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області подано відзив на скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №23724339 з примусового виконання виконавчого листа №2п-4468/10, виданого 22.12.2010 Ужгородським міськрайонним судом щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» 203773,04 заборгованості за кредитним договором №014/1228/81/0627 від 26.10.2007 та 1820 грн. судових витрат.

26.06.2012 державним виконавцем по даному виконавчому провадженню відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зазначають, що твердження скаржника про відсутність будь-яких правових підстав для подальшого існування арештів, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження щодо позивача, є помилковими, оскільки як передбачено ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, вважають дії державного виконавця правомірними, вчиненими у повній відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явилась, на адресу суду надійшла заява від представника скаржниці щодо розгляду скарги без участі скаржниці та її представника.

В судове засідання представник органу ДВС не з`явився, на адресу суду надійшла заява від представника Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі щодо розгляду скарги без представника відділу за наявними у справі матеріалами та з урахуванням поданого відзиву.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, на виконанні в Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження АСВП №23724339 з примусового виконання виконавчого листа №2п-4468/10, виданого 22.12.2010 Ужгородським міськрайонним судом щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» 203773,04 заборгованості за кредитним договором №014/1228/81/0627 від 26.10.2007 та 1820 грн. судових витрат.

На підставі вказаного виконавчого провадження було накладено обтяження №10723264 від 18.01.2011 на все майно, що належало ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення (інформація про обтяження міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявний вид обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 10723264 від 18.01.2011).

26.06.2012 державним виконавцем по даному виконавчому провадженню відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

На заяву ОСОБА_1 про скасування арешту, поданої до Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїнадана відповідь, згідно якої Відділ не може припинити накладений арешт на майно боржника, оскільки згідно пункту статті Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) за яким було завершене виконавче провадження, не було передбачено зняття арешту з майна боржника, а тому заява щодо зняття арешту не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 1 Закону Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відмовляючи у знятті арешту, орган ДВС посилається на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що: підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника, згідно частини 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Із змісту статті 316 Цивільного кодексу України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а статтею 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 р. у справі №817/928/17 дійшов висновку, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю працівників органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Верховний Суд у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 зауважив, «що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд констатує, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стягувач ПАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого було ПАТ «Фідокомбанк» - припинений.

Отже, враховуючи відсутність виконавчого провадження, відсутність стягувача, оскільки останній припинений і правонаступники у нього відсутні, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, суд вважає, що збереження оскаржуваного арешту майна ОСОБА_1 є невиправданим за встановлених обставин справи та порушує право власності останньої на належне їй майно.

Викладені мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ПАТ «ФКБ БАНК» (правонаступник ПАТ «ЕРСТЕ БАНК»), що полягає в зобов`язанні вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати посадову особу Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений відповідно до постанови державного виконавця районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Пивоварова Ю.Г. про арешт майна боржника від 18.01.2011 ВП №23724339, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №10723264.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя І.О. Шепетко