Справа № 523/3988/23
Провадження №2/523/2601/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю:

секретаря Славинського А.Ю.,

представника позивача адвоката Жекало І.С.

представника відповідача адвоката Корнілкової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в розмірі 131 503,75грн. як еквівалент 3325,00 дол. США, посилаючись на те що він за договором позики від 12.01.2021р. передав відповідачу грошові кошти в розмірі 94 263,75грн., а відповідач в свою чергу, отримавши грошові кошти зобов`язався повернути їх частинами у строки визначені в договорі та у додатковій угоді до договору від 12.07.2022р., за курсом АТ КБ «Приват Банк», однак свої зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти не повернув. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача суму позики в розмірі 131 503,75грн., що є еквівалентом 3325,00 дол. США за курсом АТ КБ «Приват Банк» на час подачі позовних вимог. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 23.03.2023р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача 25.04.2023р. до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких він позовні вимоги визнав частково на суму 1654,50 дол. США, посилаючись на те, що він частково погасив борг за договором позики на суму 1 670,50дол. США, що підтверджується розписками, наданими позивачем та його представником.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. При цьому представник зазначив, що надані з боку ОСОБА_2 та його представника розписки на повернення суми боргу у розмірі 1670,50дол. США не є такими, так як між позивачем та відповідачем була усна домовленість, що такі кошти є комісією, яку сплачував відповідач. Крім того, представник зазначив, написанням ОСОБА_2 розписки від 12.07.2022р., останній підтвердив, що сума боргу за договором позики від 12.01.2021р., станом на 12.07.2022р. складає 3325,00дол. США.

В судовому засіданні відповідач та його представник обставини викладені у відзиві підтримали, та зазначили, що написанням розписки від 12.07.2022р. ОСОБА_2 не підтверджував наявність заборгованості на день її написання, а лише підтверджував, що за договором позики від 12.01.2021р. він взяв в борг суму позики в розмірі 3325,00дол.США, а написання такої розписки була обумовлена укладанням додаткової угоди від 12.07.2022р. до договору позики від 12.01.2021р., якою сторони продовжили строк повернення суми позики.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов такого висновку.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що 12.01.2021р. між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений у письмовій формі безпроцентний договір позики № О120121-01. За умовами п.1 договору ОСОБА_1 (Позикодавець) передав у власність, а ОСОБА_2 (Позичальнику) прийняв у власність грошові кошти в розмірі 94263,75грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приват Банк» на день укладання договору було еквівалентно 3325,00 дол. США (а.с.7-8).

Отримавши грошові кошти в повному обсязі до моменту підписання договору (п.2 договору) ОСОБА_2 зобов`язався їх повернути відповідно до Графіку: 3898,13грн. (еквівалент 137,50дол. США) до 12.02.2021р.; 3898,13грн. (еквівалент 137,50дол. США) до 12.03.2021р., 3898,13грн. (еквівалент 137,50дол. США) до 12.04.2021р., 3898,13грн. (еквівалент 137,50дол. США) до 12.05.2021р., 3898,13грн. (еквівалент 137,50дол. США) до 12.06.2021р., 74773,13грн. (еквівалент 2637,50дол. США) до 12.07.2021р.

На підтвердження отримання грошових коштів за вказаним вище договором ОСОБА_2 було складено розписку на ім`я ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 (а.с.48).

Також, з метою забезпечення належного виконання договору позики від 12.01.2021р., між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір застави від 12.01.2021р., за умовами якого ОСОБА_2 передав в заставу ОСОБА_1 належний йому транспортний засіб марки «Мітсубісі», р/н НОМЕР_1 . Договір застави був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В., реєстровий номер 26.

Додатковою угодою від 12.07.2021р. до договору позики № О120121-01 від 12.01.2021р., укладеною між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторони внесли зміни до п.п.1,5,6.1 договору позики, зокрема п.1 було визначено, що розмір позики складає 91 271,25грн., що є еквівалентом 3325,00 дол. США за курсом продажу долара США, визначеного АТ КБ «Приват Банк» на день складання додаткової угоди (а.с.46).

Сторонами був змінений графік повернення позики ОСОБА_2 , а саме: 3774,37грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.08.2021р., 3774,37грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.08.2021р., 3774,37грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.09.2021р., 3774,37грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.10.2021р., 3774,37грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.11.2021р., 72399,37грн. (еквівалент 2637,50 дол. США) до 12.01.2022р.

Також, Додатковою угодою від 12.01.2022р. до договору позики № О120121-01 від 12.01.2021р., укладеною між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторони внесли зміни до п.п.1,5,6.1 договору позики, зокрема пунктом 1 було визначено, що розмір позики складає 92 435,00грн., що є еквівалентом 3325,00 дол. США за курсом продажу долара США, визначеного АТ КБ «Приват Банк» на день складання додаткової угоди (а.с.47).

Сторонами був змінений графік повернення позики ОСОБА_2 передбачений п.5 договору, а саме: 3822,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.02.2022р., 3822,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.03.2022р., 3822,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.04.2022р., 3822,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.05.2022р., 3822,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.06.2022р., 73322,50грн. (еквівалент 2637,50 дол. США) до 12.07.2022р.

Додатковою угодою від 12.07.2022р. до договору позики № О120121-01 від 12.01.2021р., укладеною між ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторони внесли зміни до п.п.1,5,6.1 договору позики, зокрема п.1 було визначено, що розмір позики складає 121 695,00грн., що є еквівалентом 3325,00 дол. США за курсом продажу долара США, визначеного АТ КБ «Приват Банк» на день складання додаткової угоди (оборот а.с.8-9).

Сторонами був змінений графік повернення позики ОСОБА_2 передбачений п.5 договору, а саме: 5032,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.08.2022р., 5032,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.09.2022р., 5032,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.10.2022р., 5032,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.11.2022р., 5032,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.12.2022р., 96 532,50грн. (еквівалент 137,50 дол. США) до 12.01.2023р.

Крім того, 12.07.2022р. ОСОБА_2 було складено розписку на ім`я ОСОБА_1 в якій було зазначено, що він отримав від останнього позику в розмірі 3325,00 дол.США згідно додаткової угоди від 12.07.2022р. до договору позики від 12.01.2021р., зобов`язавши повернути позику до 12.01.2023р. (оборот а.с.9 -10).

Факт отримання грошових коштів за договором позики у розмірі 3325,00дол.США на підставах передбачених договором позики сторонами визнаний, відтак не потребує доказуванню.

Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідність до частини першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі та додаткових угодах строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернув, прийняті на себе зобов`язання не виконав.

В той же час з боку ОСОБА_2 суду були надані розписки, які під час розгляду справи визнанні представником позивача, за якими ОСОБА_2 повертав позичені грошові кошти ОСОБА_1 особисто та через його представника ОСОБА_3 . Зокрема на виконання умов договору позики № О120121-01 від 12.01.2021р. ОСОБА_2 сплатив: 12.02.2021р. 137,50 дол. США; 12.03.2021р. - 138,00 дол.США; 12.04.2021р. 138,00 дол.США; 11.06.2021р. 188,00 дол.США; 12.07.2021р. 138,00дол.США; 13.08.2021р. 138,00 дол.США; 13.09.2021р. 138,00 дол.США; 18.10.2021р. 138,00 дол.США; 16.11.2021р. 138,00 дол.США; 14.01.2022р. - 200,00 дол.США; 18.02.2022р. 138,00дол.США; 04.10.2022р. 41,00 дол.США (а.с.50-60). А всього на суму 1670,50 дол. США.

На думку представника позивача, вказана вище оплата не є поверненням позики, а є комісією, що було усною домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, представник стверджував, що написанням розписки від 12.07.2022р. ОСОБА_2 підтвердив наявну у нього суму боргу перед ОСОБА_1 за договором позики станом на 12.07.2022р., а відтак він повинен повернути 3325,00 дол. США.

Суд не приймає до уваги такі посилання, вважає їх хибними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Так, діючим законодавством, з урахуванням правової природи договору позики, укладеного між фізичним особами, не передбачено право позичальника нараховувати комісію.

Більш того, обов`язок позичальника, як сторони договору позики вчиняти дії на користь позикодавця у вигляді повернення грошових коштів, навіть комісії, на виконання умов договору є однією із істотних умов договору, яка повинна бути включена до договору, за наявності домовленості обох сторін у підписному ними договорі. Натомість, договір позики від 12.01.2021р. не містить таких домовленостей між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а посилання останнього на досягнення усної домовленості про обов`язок позичальника проводити оплату комісії за договором позики є безпідставними та не відповідає вимогам закону.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що написанням розписки від 12.07.2022р. ОСОБА_2 підтвердив свою заборгованість за позикою у розмірі 3325,00дол. США, оскільки такою розпискою останнім було підтверджено отримання загальної суми позики, що мало місце під час укладання договору позики від 12.01.2021р. При цьому під час розгляду справи, як відповідач так і представник позивача підтверджували, що ОСОБА_2 отримав позику 12.01.2021р. саме у розмірі 3325,00 дол. США та більше грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував.

Слід звернути увагу, що три укладені додаткові угоди фактично були направлені на зміну терміну повернення суми позики, а розмір суми позики збільшувався тільки в гривневому еквіваленті, внаслідок девальвації гривні по відношенню до долару США, при цьому сума позики, визначена сторонами в доларах США, була незмінна.

Згідно частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 частково виконав прийняті на себе зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором позики від 12.01.2021р. на загальну суму 1670,50 дол. США. Залишок невиконаного зобов`язання складає 1654,50дол. США (3325,00 дол. США 1670,50 дол. США), який підлягає стягненню на користь позивача за умовами договору позики, а саме в гривневому еквіваленті за курсом продажу дол. США, встановленому АТ КБ «Приват Банк» на час ухвалення рішення у справі, який складає 37,4532грн. за 1 дол. США.

Відтак, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу за договором позики від 12.01.2021р. у розмірі 61966,31грн. (1654,50дол. США х 37,4532грн.).

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 619,66грн. (61966,31грн. х100 : 131503,75грн. = 47,12% ; 1315,04грн. х 47,12% : 100).

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Представник ОСОБА_2 адвокат Корнілкова Л.В. направила до суду заперечення, в яких просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу з тих підстав, що такі витрати у розмірі 52 602,00грн. є неспіввісними та непропорційними, не відповідають засадам розумності, справа не є складною, втрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, на думку представника, є підставою для зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Як убачається з матеріалів справи представником позивача, адвокатом Жекало І.С., який приймав участь в розгляді справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано:

копію договору про надання правничої допомоги №1 від 01.12.2022р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Жекало І.С.;

копію додаткової угоди №9 від 24.02.2023р. до договору про надання правничої допомоги №1 від 01.12.2022р. у якому зазначили, що за повний супровід цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в суді першої інстанції, включаючи правовий аналіз наданих документів, підготовку позовної заяви та необхідних документів, їх оформлення та подання до суду згідно ЦПК України, участь (за потребою) у судових засіданнях під час розгляду справи, складання процесуальних заяв та документів тощо складає 40% від основної суми заборгованості за вказаним договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку складає 52 602,00грн. Дана сума гонорару є остаточною та зміні не підлягає.

Отже, оцінюючи розмір встановленого гонорару за надану правничу допомогу поряд зі складністю позовної заяви ОСОБА_1 , а також кількості проведених судових засідань за участю адвоката Жекало І.С., беручи до уваги обсяг та час необхідний для виконання адвокатом робіт, що полягали у консультації клієнта, підготовки та поданні до суду позовної заяви, процесуальних клопотань під час розгляду справи, безпосередню участь у судовому засіданні представника позивача, з урахуванням заявлених з боку представника відповідача заперечень, суд вважає, що пред`явлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52602,00грн. є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та не є пропорційними до предмета спору, а відтак підлягають зменшенню до 5000,00грн.

З огляду на викладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На думку суду, такий розмір витрат на правничу допомогу є справедливим, пропорційним виконаній роботі та буде відповідати засадам виваженості та розумності.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.01.2021р. в розмірі 61966,31грн., що є еквівалентом 1654,50дол. США, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн., судовий збір в розмірі 619,66грн.

В решті вимоги залишити без задоволення.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_2 , іпн: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12 червня 2023р.

Суддя