Справа № 202/57/22
Провадження № 2/202/139/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договором позики солыдарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у сумі 36 300 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 листопада 2021 року ОСОБА_3 в інтересах сім`ї отримав від ОСОБА_2 позику в сумі 30 000 доларів США та 3 000 Євро. Зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 36 300 доларів США та 3 030 Євро у строк не пізніше 18.02.2022. Факт укладання договору позики підтверджено розпискою від 18 листопада 2021 року, наданою ОСОБА_3 . ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Позика отримана в інтересах сім`ї, оскільки при укладанні договору позики подружжям відповідач надав йому завірені належним чином копії свідоцтва про одруження, паспорта та картки платника податків - фізичної особи ОСОБА_4 , які завірені підписом ОСОБА_4 . З початку грудня 2021 року ОСОБА_3 не виходить на зв`язок з ним. 18 грудня 2021 року в мережі інтернет з`явилася інформація про зникнення ОСОБА_3 , який за твердженнями дружини ОСОБА_4 додому не повернувся. Вважає, що ОСОБА_3 переховується від нього, з метою ухилення від виконання грошових зобов`язань. В подальшому надав заяву в якій зазначив, що відповідачі повернули частину боргу у сумі 3 030 Євро.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2022 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий № :02:020:0119, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу , серія та номер: 3568, посвідченого 31.10.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.04.2007 нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. Накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу , серія та номер: 3570, посвідченого 31.10.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. В іншій частині відмовлено.

Представник ОСОБА_2 адвокат Лучка А.С. обставини викладені в позовній заяві підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Згідно інформації, наданої начальником ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Кримінальне провадження № 0000892, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 06.12.2022 було закрито за п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Також, зазначали, що місцезнаходження ОСОБА_3 , у ході проведення досудового розслідування було встановлено та за час відсутності, він жертвою кримінального правопорушення не став. ОСОБА_3 , зазначив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно розписки ОСОБА_2 18 листопада 2021 року надав ОСОБА_3 30 000 доларів США та 3 000 Євро. ОСОБА_3 зобов`язався повернути борг та відсотки в сумі 36 300 доларів США та 3 030 Євро у строк не пізніше 18.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, вищевказані розписки містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилалася на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору позики, оформленого розпискою, не було отримано згоди ОСОБА_4 на його укладення, в тому числі і письмової, не дивлячись на те, що правочин виходить за межі дрібно-побутового.

Використання коштів в інтересах сім`ї та цільового використання коштів позивачем не доведено.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 607/3973/18 (провадження № 61-12628св19).

Оскільки таким договором не покладається його виконання на дружину позичальника, остання не надавала згоду на укладання договору позики, факт використання таких коштів в інтересах сім`ї по справі належними та допустимим доказами не доведено, що виключає виникнення солідарного обов`язку іншого подружжя разом з боржником, а відтак дружина ОСОБА_3 , не може відповідати за його зобов`язаннями в розумінні ст. 65 СК України.

Враховуючи, що наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідною розпискою про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути суму заборгованості за боргом у сумі 36 300 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у сумі 10 818, 33 грн.

Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики у сумі 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 10 818 (десять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 33 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.В. Бєсєда