Справа № 732/779/23
Провадження № 2-з/732/3/23
Ухвала

Іменем України

"09" червня 2023 р. м.Городня

Суддя Городнянського районного суду Чернігівської області Лиманська М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Городнянської міської ради Чернігівської області, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з подачею позовної заяви позивачка подала заяву про забезпечення її позову до відповідача.

Згідно з протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2023 року позовна заява та заява про забезпечення позову були передані для розгляду судді Карпинській Н.М.

Ухвалами Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2023 року задоволено заяви судді Карпинської Н.М. про самовідвід та згідно з розпорядженнями керівника апарату Городнянського районного суду Чернігівської області Моцар Т.І. від 07 червня 2023 року № 19 та №20 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 732/779/23 (провадження №2/732/226/23) та №732/779/23 ( провадження ( 2-з/732/3/23).

07 червня 2023 року автоматизованою системою документообігу суду в результаті повторного автоматизованого розподілу справи призначено для розгляду судді Городнянського районного суду Чернігівської області Лиманській М.В.

У заяві про забезпечення позову позивачка просить забезпечити її позов та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_4 за місцем реєстрації та фактичного проживання останньої: АДРЕСА_1 . Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може порушити права позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В оцінці доводів позивачки щодо необхідності забезпечення її позову до відповідача суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивачки, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд приймає до уваги, що забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як убачається із заяви, між сторонами виник спір у сімейних правовідносинах щодо місця проживання спільної дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дочки сторін саме з нею як з матір`ю дитини.

За змістом частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що місце проживання їх спільної з ОСОБА_2 дочки Єлизавети є місцем проживання (реєстрації) матері ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Тобто, забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб матиме наслідком встановлення судовим рішенням місця проживання дочки сторін саме з матір`ю, яка (на відміну від батька ) має право користування житлом за вказаною адресою.

Відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З огляду на викладене в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про покладення на відповідача обов`язку з повернення дитини за місцем її реєстрації слід відмовити на підставі частини десятої статті 150 ЦПК України, оскільки обраний позивачкою вид забезпечення позову є тотожним задоволенню позовних вимог без вирішення спору по суті.

Керуючись ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через Городнянський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15- денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.В.Лиманська