КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кокаревої Євгенії Олександрівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Соломянка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ТОВ «Житлосервіс-Соломянка» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» з 21.07.2008, згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , 25.05.2016 прийнято рішення про визначення ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» управителем даного багатоквартирного будинку.

Особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкритий позивачем на відповідача. Відповідач договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не уклав.

У період із 01.02.2018 по жовтень 2021 року включно позивач нарахував відповідачу плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по затвердженому Київською міською державною адміністрацією тарифу.

З листопада 2021 року послуга з вивезення побутових відходів здійснюється КП «Київкомунсервіс», тому з тарифу за утримання будинку та прибудинкової території було виключено витрати позивача на вивезення побутових відходів. Таким чином з листопада 2021 розмір тарифу на надання послуги з утримання будинку та прибудинкової території по будинку АДРЕСА_2 становить 9,26 грн за 1 кв м на місяць з ПДВ.

Загальна вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які були спожиті відповідачем у період з 01.09.2018 по 31.07.2022 складає 47 823,88 грн без урахування проведеного перерахунку у розмірі 362,35 грн.

За період з 01.09.2018 по 31.07.2022 жодних претензій щодо неналежного надання Товариством послуг від відповідача до позивача не надходило.

У зв`язку з невиконанням відповідачем у період з 01.09.2018 по 31.07.2022 свого зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком), в останньої утворилась та досі існує заборгованість по оплаті послуг, що з урахуванням положень ст. 625 ЦК України складає 63 863,57 грн, в тому числі: 47 461,53 грн - основна сума заборгованості; 2 730,81 грн - 3% річних; 13 671,23 грн - інфляційні втрати внаслідок несвоєчасного розрахунку, яку просить стягнути.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлосервіс -Солом`янка» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 47 461, 53 грн, 3% річних в сумі 2 730,81 грн, інфляційні втрати в сумі 13 671,23 грн та судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Кокарева Є.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати комунальних житлово - комунальних послуг в період воєнного стану», п. 1 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та /або неповне внесення населення плати за житлово - комунальні послуги.

Також зазначає, що вищевказаною постановою встановлено, що стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, утворені після 24 лютого 2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства реінтеграції тимчасово окупованих територій споживачів, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю послуг документи у паперовій або електронній формі, що підтверджують їх відсутність у житловому приміщенні, у яких вони є споживачами на підставі укладених договорів.

Вказує, що відповідно реєстраційної картки митно - прикордонної служби з листопада 2016 року вона проживає за межами України у США. Проте вказаний документ вона не могла надати, оскільки у неї не було зв`язку та будь - яких засобів електронного зв`язку з виконавцем послуг.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.07.2009.

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» з 21.07.2008, згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , 25.05.2016 прийнято рішення про визначення ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» управителем даного багатоквартирного будинку.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням відповідачем у період з 01.09.2018 по 31.07.2022 свого зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком), в останньої утворилась та заборгованість по оплаті послуг, що з урахуванням положень ст. 625 ЦК України складає 63 863,57 грн, в тому числі: 47 461,53 грн - основна сума заборгованості; 2 730,81 грн - 3% річних; 13 671, 23 грн - інфляційні втрати внаслідок несвоєчасного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не вносить плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів в цілому погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Отже, власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило статті 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У цьому випадку відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг також регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

За змістом розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV в попередній редакції визнається таким, що втратив чинність з дня введення в дію Закону № 2189-VIII (тобто з 1 травня 2019 року), крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 10 червня 2018 року).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 2189-VIII залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загальногокористування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги був визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Статтею 68 ЖК УРСР встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між сторонами склалися фактично договірні відносини, за якими відповідачці як власниці квартири надавалися житлово-комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати, оскільки фактично користувалася ними.

Тобто, незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про оплату послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки комунальним підприємством у встановленому законом порядку послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідачу надаються, у зв`язку з цим воно несло витрати, а тому остання повинна також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник житлового приміщення.

Проте, відповідач неналежним чином виконувала покладені на неї зобов`язання, своєчасно та в нарахованому розмірі не оплачувала спожиті послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, внаслідок чого за період з 01 вересня 2018 року по 01 липня 2022 року виникла заборгованість, розмір якої складає 47 823,88 грн без урахування проведеного перерахунку у розмірі 362,35 грн.

Вказані обставини також підтверджуються наданим позивачем розрахунком про нарахування та сплату за період з 01 вересня 2018 року по 01 липня 2022 року по картці нарахування плати, як власнику ОСОБА_1 (а.с. 27).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , за вказаною адресою надавалися послуги позивачем, в тому числі й відповідачу, проте оплата цих послуг не була забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги залежно від площі квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р.№ 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановив, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Зазначена постанова набрала законної сили 24 лютого 2022 року.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних з урахуванням заборони, визначеної постановою КМУ №206, підлягають задоволенню за період з вересня 2018 року (зазначена позивачем дата початку розрахунку) по 23 лютого 2022 року включно.

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку (а.с. 29-30), який не оспорюється відповідачем, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з вересня 2018 року по 23 лютого 2022 року складає 13 567,45 грн.

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку (а.с. 29-30), який не оспорюється відповідачем, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року складає 2 713,20 грн.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних підлягає зміні шляхом зменшення розміру штрафних санкцій з 13 671,23 грн до 13 567,45 грн, та інфляційних витрат з 2 730,81 грн до 2 713,20 грн, а відтак апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кокаревої Євгенії Олександрівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 рокупідлягає задоволенню частково.

Судовий збір сплачено у мінімальному розмірі, а тому зменшення суми стягнення не тягне за собою зміни розміру судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кокаревої Євгенії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року змінити в частині визначення розміру 3% річних та інфляційних витрат, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Соломянка». Зазначити, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Соломянка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково. Зменшити розмір заборгованості в частині стягнення інфляційних втрат з 13 671,23грн до 13 567,45 грн та 3 % річних з 2 730,81 грн до 2 713,20 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Соломянка», зареєстроване місце знаходження: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 5, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , відома адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст постанови складений 04 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О.Писана