Провадження № 2/641/96/2023 Справа № 641/1212/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря Шумейко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу №641/1212/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

19.02.2021 року позивач звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом про поділ майна подружжя , в якому просила визнати частку кв. АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором міни з доплатою у розмірі 35350 грн. на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спільній частковій власності по частині кожному - правом спільної сумісної власності подружжя. Виділити у власність ОСОБА_1 у порядку поділа майна подружжя частку кв. АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 1999 року . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження дитини в графі «батько» вказаний відповідач ОСОБА_2 . 08 листопада 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований у Адміністрації муніципальної освіти «Нагольненська сільрада « Пристенського району Курської області , актовий запис №0.Після укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переїхали в Україну та з 2002 року стали проживати у однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 ,яка належала на праві власності відповідачам . Після отримання посвідки на постійне проживання , позивач 20.09.2007 року зареєструвалася у вищевказаній квартирі . Відповідач ОСОБА_3 в цій квартирі не проживав , а з 2007 року взагалі мешкав в Курській області . З метою поліпшення житлових умов ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , у яких були заощадження, стали шукати квартиру з більшою житловою площею ,яку можна було оформити договором міни з доплатою. У 2004 році було продано автомобіль ,який був зареєстрований на ім`я позивача . 06 квітня 2007 року квартиру АДРЕСА_2 було поміняно на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з доплатою у розмірі 35350 грн., правочин зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. , р.№3101 та зареєстрований у КП «ХМ БТІ» за №18235603 за відповідачами у спільній частковій власності по частини квартири кожному. У квартирі АДРЕСА_1 позивач та відповідач ОСОБА_2 зробили ремонт , поміняли підлогу , вставили нові вікна , міжкімнатні та вхідні двері , сантехнику , положили плитку , поклеїли шпалери , купили меблі: диван, меблеву стінку , кухонний гарнітур , комод та інше. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася молодша донька ОСОБА_5 . Сімейне життя не склалося та рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. Позивач вважає, що наявні правові підстави для визнання за нею рівної частки в праві спільної сумісної власності на спірне майно ,яке придбане одним з подружжя в тій частині , яка належить їй на підставі ст. 70 СК України складає частина , і тому позивач просить позов завольнити.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року заява позивача про забезпечення позову задоволена .

Ухвалою судді від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі .

15 червня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву , в якому представ зазначив, що 26 лютого 2007 року відповідачі приватизували квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому 06.04.2007 року відповідачі вирішили обміняти вищевказану квартиру на двохкімнатну. Так , дійсно в договорі вказано , що міна була з доплатою в 35350 грн. , яку відповідачі доплатили в рівних частках , однак кошти ,які ОСОБА_2 сплатив були його особистою власністю. Кошти у ОСОБА_2 на доплату за квартиру були у нього від повернення грошей ,які він позичив у борг ОСОБА_6 у 2002 році , що відбулося до реєстрації шлюбу з позивачем . Позивач не спростовує обставину , що квартира була придбана шляхом приватизації за особисті кошти ОСОБА_2 , вона вказує лише на те, що ремонт був здійснений спільно . Позивачем не надано доказів покупки квартири за спільні кошти . Неповнолітня дитина мешкає з батьком ОСОБА_2 знаходиться на повному його утриманні , позивач відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року аліменти не сплачує, від участі в утриманні дитини ухиляється.

07 жовтня 2021 року ухвалою суду підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

Проте у зв`язку із введенням в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану та проведенням бойових дій на території Харківської області розгляд справи у судовому засіданні 11.04.2022 року не відбувся.

На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу 21.04.2022 року передано до Ленінського районного суду м. Полтави. .

Однак цивільна справа до провадження Ленінського районного суду м. Полтави не приймалась, що зафіксовано актом від 21.04.2022 року № 1/22.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 17.11.2022 року Хе 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області»; 23.11.2022 року відновлено територіальну підсудність Комінтернівського районного суду м. Харкова.

12.12.2022 року справу повернуто з Ленінського районного суду м. Полтави до Комінтернівського районного суду м. Харкова та передано для подальшого розгляду судді Чайка І.В. 20.12.2022 року.

Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року у справі призначено судове засідання.

22 травня 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правничу допомогу .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в повному обсязі підтримала позовні вимоги , в подальшому в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності .

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що спірна квартира була придбана за кошти відповідачів від продажу своєї приватизованої квартири, позивач у придбанні спірної квартири участі не приймала . також зазначила, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 мешкає з батьком - відповідачем ОСОБА_2 , і позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. В подальшому представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідач ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх недоведеність .В подальшому в судове засідання не з`явився.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідка , дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 листопада 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року розірвано.

Від шлюбу позивач та відповідач ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з договору міни від 06.04.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за р. №3101, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах кожний . Однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 передали у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 які діяли за довіреностями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Обмін проводився з доплатою 35350 грн. на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 які діяли за довіреностями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до витягу КП «ХМ БТІ» квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності по 1/2 частині відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив , що дійсно у 2002 році він у ОСОБА_2 взяв у борг 20 000 грн.,які у 2007 році повернув.

Як вбачається з розписки ОСОБА_6 19.10.2002 року отримав у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 04.04.2007 року борг ОСОБА_6 було повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.11.2017 по справі № 1512/17004/2012.

Глава ІІІ СК України закріплює правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка та його режим.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя, окрім того в судовому засіданні достеменно встановлено і не спростовано доказами факт придбання спірної квартири за рахунок коштів відповідачів, а саме від продажу своєї приватизованої квартири АДРЕСА_2 та отримання ОСОБА_2 грошових коштів за борговою розпискою , які були внесені в якості доплати за спірну квартиру , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог .

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 в суді здійснювала адвокат Петренко О.В. , з яким позивач уклав договір про надання правової допомоги від 21.04.2021 року .

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 21.04.2021 року ; акт виконання робіт (надання послуг) від 17.05.2023 року ; копію квитанції, що підтверджує оплату наданих послуг.

На виконання частини 3 статті 137 ЦПК України також зазначено, що адвокатом Петренко О.В. надано наступні послуги: консультації 21.04.2021 року , 14.06.20221 року на суму 2270,00 грн, ознайомлення за наданими документами 21.04.2021 року на суму 1135,00 грн, ознайомлення з матеріалами справи 14.06.2021 року на суму 1135,00 грн., складання відзиву на позовну заяву від 14.06.2021 року на суму 3405,00 грн., складання заяви про виклик свідків від 14.06.2021 року на суму 1135,00 грн., участь у судових засіданнях - 21.04.2021року, 16.06.2021 року, 15.07.2021 року, 11.8.2021 року , 07.10.2021 року , 11.11.2021 року, 28.12.2021 року, 01.02.2022 року , 03.03.2022 року , 18.01.2023 року , 16.02.2023 року , 05.04.2023 року , 08.05.2023 року , 05.06.2023 року на суму 6810,00 грн. , вивчення юридичної практики , правових позицій ВС України на суму 2270,00 грн. , всього на суму 18160 грн.

Судом встановлено, що заява позивача про долучення доказів на підтвердження понесених витрат подана до ухвалення рішення суду та надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та квитанції про оплату послуг адвоката.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу частково у розмірі 13620 грн. , згідно виконаних робіт адвокатом, так як участі в судових засіданнях 16.06.2021 року та 08.05.2023 року адвокат Петренко О.В. не приймала.

Скасування заходів забезпечення позову передбачено ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.4 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала, яка відповідно до ч.5 зазначеної статті може бути оскаржена.

Суд приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову , застосованих на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.02.2021 року .

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265, ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати- витрати на правову допомогу у розмірі 13620 (тринадцять тисяч шістсот двадцять ) грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.02.2021 року заборону на відчудження частини квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення виготовлений 12 червня 2023 року .

Суддя: І. В. Чайка