Провадження № 2/369/1423/23
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 760/23436/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.12.2022 року) стягнути на її користь з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 274899,82 гривень, що складається з суми штрафу у розмірі 52992,00 гривень, суми трьох відсотків річних у розмірі 43779,20 гривень, суми інфляційних збитків у розмірі 145775,73 гривень, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір.

Згідно з п. 1.1. Договору сторони зобов`язуються укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового приміщення квартири в житловому будинку, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівельний номер квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.2. Договору продавець зобов`язується ввести будинок експлуатацію в II кварталі 2019 року. Основний договір відповідно до вимог даного пункту повинен бути укладений сторонами не пізніше 6 місяців з дня введення будинку в експлуатацію.

Отже, відповідно до вимог Договору Основний договір повинен був бути укладений до 31.12.2019 року, навіть якщо здійснювати розрахунок з 30.06.2019 року - останньої дати 2 кварталу 2019 року.

Пунктом 2.1 Договору встановлена ціна квартири 529920,00 гривень.

Згідно з п. 4.3 Договору покупець передав продавцю до укладання Договору забезпечувальний платіж у повному обсязі, що також підтверджується заявою від 18.09.2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко В.О. та зареєстрована в реєстрі за № 628. Дана заява підтверджує факт отримання коштів у розмірі 529920,00 гривень у якості забезпечувального платежу відносно квартири АДРЕСА_1 від позивача відповідачу.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання Договору продавцем, а саме: безпідставна відмова продавця від укладання Основного договору та/або інше порушення умов Договору наступають такі наслідки для сторін: покупець отримує право в односторонньому порядку відмовитися від Договору шляхом направлення продавцю письмової заяви про це, і після цього продавець зобов`язується повернути покупцю всю отриману від покупця суму забезпечувального платежу та сплатити на його користь штраф у розмірі 10% від суми забезпечувального платежу, отриманого від покупця.

Позивач вказує, що враховуючи те, що відповідачем було грубо порушено умови укладеного Договору позивачем 04.06.2020 року було ініційовано розірвання Договору шляхом направлення письмової заяви вх. № 19 відповідно до умов Договору.

09.12.2020 року між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до Попереднього договору від 18.09.2018 року, якою було розірвано Попередній договір.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сторони погодилися, що продавець повертає покупцю забезпечувальний платіж у розмірі 529920,00 гривень у наступні строки: до 10.12.2020 року 88000,00 гривень; до 02.03.2021 року 176000,00 гривень; до 26.03.2021 року 88000,00 гривень; до 30.04.2021 року 89920,00 гривень.

Станом на 19.05.2021 року відповідно до розписок про отримані позивачем грошові суми від 10.12.2020 року, 02.03.2021 року, 23.04.2021 року позивачу було повернуто 441000,00 гривень. Решту заборгованості відповідач не повертає чим порушує умови Додаткової угоди.

Станом на 25.11.2022 року сума що підлягає поверненню за Договором становить 88920,00 гривень.

Сума штрафу відповідно до п. 5.4. Договору становить 52992,00 гривень.

Сума трьох відсотків річних від простроченої суми становить 43779,20 гривень.

Сума інфляційних збитків становить 145775,73 гривень.

Разом сума до стягнення становить 331466,93 гривень.

22.02.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

09.03.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку. Відзив на позовну заяву до суду не подав.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Попередній договір.

Згідно з п. 1.1. Договору сторони зобов`язуються укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового приміщення квартири в житловому будинку, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівельний номер квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.2. Договору продавець зобов`язується ввести будинок експлуатацію в II кварталі 2019 року. Основний договір відповідно до вимог даного пункту повинен бути укладений сторонами не пізніше 6 місяців з дня введення будинку в експлуатацію.

Отже, відповідно до вимог Договору Основний договір повинен був бути укладений до 31.12.2019 року.

Пунктом 2.1 Договору встановлена ціна квартири 529920,00 гривень.

Згідно з п. 4.3 Договору покупець передав продавцю до укладання Договору забезпечувальний платіж у повному обсязі.

Даний факт підтверджується заявою від 18.09.2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко В.О. та зареєстрована в реєстрі за № 628.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання Договору продавцем, а саме: безпідставна відмова продавця від укладання Основного договору та/або інше порушення умов Договору наступають такі наслідки для сторін: покупець отримує право в односторонньому порядку відмовитися від Договору шляхом направлення продавцю письмової заяви про це, і після цього продавець зобов`язується повернути покупцю всю отриману від покупця суму забезпечувального платежу та сплатити на його користь штраф у розмірі 10% від суми забезпечувального платежу, отриманого від покупця.

04.06.2020 року позивачем ОСОБА_1 було ініційовано розірвання Договору шляхом направлення письмової заяви вх. № 19 відповідно до умов Договору відповідачу ОСОБА_2

09.12.2020 року між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до Попереднього договору від 18.09.2018 року, якою було розірвано Попередній договір.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сторони погодилися, що продавець повертає покупцю забезпечувальний платіж у розмірі 529920,00 гривень у наступні строки: до 10.12.2020 року 88000,00 гривень; до 02.03.2021 року 176000,00 гривень; до 26.03.2021 року 88000,00 гривень; до 30.04.2021 року 89920,00 гривень.

Відповідно до розписок про отримані позивачем грошові суми від 10.12.2020 року, 02.03.2021 року, 23.04.2021 року позивачу було повернуто 441000,00 гривень.

Доказів повернення позивачу відповідачем решти заборгованості у розмірі 89920,00 гривень суду надано не було.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. ст. 626, 628, 629, 638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає і суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Таким чином, на підставі пункту 5.4. Договору від 18.08.2018 року та ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню штраф, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір штрафу відповідно до пунктом 5.4. Договору від 18.08.2018 року складає 52992,00 гривні.

Розмір інфляційних втрат відповідно до поданих позивачем розрахунків за період з 01.10.2018 року по 30.10.2022 року складає 145775,73 гривень.

Розмір 3% річних відповідно до поданих позивачем розрахунків за період з 18.09.2018 року по 25.11.2022 року складає 43779,20 гривень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем на спростування проведеного позивачами розрахунку щодо розміру трьох процентів річних, інфляційних збитків не долучено будь-яких доказів, не подано інший контрозрахунок, зважаючи на погоджений строк сплати грошових коштів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) суму штрафу у розмірі 52992 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок, суму трьох відсотків річних у розмірі 43779 (сорок три тисячі сімсот сімдесят дев`ять) гривень 20 копійок, суми інфляційних збитків у розмірі 145775 (сто сорок п`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 73 копійки та суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3319 (три тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12.06.2023 року.

Суддя А.В. Янченко