провадження № 2-др/752/193/23
УХВАЛА

11.12.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Улибіної Вікторії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 752/13913/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги із утримання підземної автостоянки, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебувала справа № 752/13913/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги із утримання підземної автостоянки.

29.11.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій сторона відповідача просила ухвалити у справі додаткове рішення та стягнути із позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року у справі № 752/13913/23, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги із утримання підземної автостоянки, було відмовлено. Судові витрати були залишені за Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» по фактично понесеним.

10.10.2023 року копія зазначеного рішення суду була направлена сторонам для відома.

29.11.2023 року від представника відповідача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вже зазначалось вище рішення суду у даній справі було ухвалено 09.10.2023 року, а заява про ухвалення у справі додаткового рішення надійшла до суду - 29.11.2023 року.

Таким чином, стороною відповідача було подано заяву та докази понесення судових витрат з пропуском строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 120, 121 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Стаття 123 ЦПК України вказує на те, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно із ч. 3 ст. 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вказаної статті мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат по справі, подану після визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України граничного строку для її подання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що представником відповідача було пропущено п`ятиденний строк подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, та питання про поновлення пропущеного строку сторона відповідача не ставить та про поважність причин пропуску вказаного строку не вказує, а відтак суд вважає, що наявні підстави для залишення заяви сторони відповідача без розгляду.

Керуючись ст.ст. 137, 138, 141, 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Улибіної Вікторії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 752/13913/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги із утримання підземної автостоянки, - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко