У х в а л а

01 червня 2023 року

м. Київ

справа № 205/8627/21

провадження № 61-7367ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року в справі за позовом Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

В с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 1937-к від 15 серпня 2012 року призначений на посаду начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. На час подання позову відповідач обіймав посаду начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З 2013 року у Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 37242938 відносно боржника ОСОБА_2 . В ході виконання зведеного виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 , державним виконавцем ОСОБА_4 підготовлено документи необхідні для примусової реалізації нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке начебто належало боржнику по виконавчому провадженню - ОСОБА_2 . Вказані документи разом із заявою на реалізацію арештованого майна було передано до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області супровідним листом від 15 липня 2013 року за вих. № 3119/7, який підписано особисто відповідачем.

На електронних торгах вказане майно 22 грудня 2014 року було придбано покупцем ОСОБА_3 . Він перерахував на розрахунковий рахунок Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 229 325,25 грн та організатору електронних торгів державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України -4 232,25 грн та 7 837,50 грн.

У зв`язку із чим, 05 лютого 2015 року державним виконавцем відділу ОСОБА_4 було складено Акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1 , затвердженого начальником Ленінського ВДВС Дніпровського міського управління юстиції ОСОБА_1 Далі, після отримання акту покупець звернувся до державного нотаріуса для реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння. Однак, 25 лютого 2015 року нотаріус видав ОСОБА_3 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на час проведення електронних торгів, майно належало не боржнику ОСОБА_2 , а іншій особі.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів, ОСОБА_3 , 24 березня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними та про відшкодування шкоди, а саме, стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України сплаченої суми у розмірі 241 395,00 грн, інфляційних втрат за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у сумі 156 906,75 грн, компенсації моральної шкоди у розмірі 110 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року визнано недійсним електроні торги від 22 грудня 2014 року з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1 , проведені між покупцем ОСОБА_3 та Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вирішено стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 241 395,00 грн, інфляційні втрати за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року залишено без змін. В подальшому постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року також залишено без змін.

З метою виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року у справі № 205/2460/16-ц на підставі якого видано виконавчі листи про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 коштів у сумі 380 921,32 грн та 5 000,00 грн моральної шкоди, Державна казначейська служба України 21 травне 2019 року здійснила безспірне списання коштів державного бюджету у сумі 385 921,32 грн.

На думку позивача, саме ОСОБА_1 допущено бездіяльність, яка полягала у нездійсненні ним перевірки документації на відповідність вимогам законодавства, наявності відомостей про місце зберігання й демонстрації майна у зв`язку з чим було виставлено на реалізацію на електронних торгах майно, яке не належало боржнику, а інформація про лот на веб - сайті СЕТАМ не відповідала дійсності. Отже, така бездіяльність свідчить про неналежний контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем, внаслідок чого своєчасно не виявлено та відповідно не усунуто порушення норм законодавства про виконавче провадження, допущені державним виконавцем.

Таким чином, вказане безспірне списання коштів державного бюджету стало підставою порушення дисциплінарного провадження відносно державного виконавця на виконанні у якого перебувало вищевказане зведене виконавче провадження.

Відповідно до наказу Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29 квітня 2021 року № 1588-к «Про дисциплінарне провадження у відношенні ОСОБА_4 » управлінням порушено дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_4 , заступника начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та затверджено склад дисциплінарної комісії для здійснення дисциплінарного провадження стосовно вказаної особи.

Окрім цього, комісією досліджено правомірність дій та бездіяльність державного службовця - начальника відділу ОСОБА_1, що полягає у недотриманні ним посадових обов`язків та норм законодавства про виконавче провадження, як керівником відділу, та наявності матеріальної відповідальності за спричинену державному бюджету шкоду, його ступінь вини у заподіянні такої шкоди.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що дії вказаних посадових осіб, зокрема ОСОБА_1 , є неправомірними, оскільки останні вчинені з порушенням встановленої законодавством процедури та порядку проведення торгів щодо реалізації майна боржника. Як наслідок, наявний причинно-наслідковий зв`язок між такими неправомірними діями та спричиненням моральної та матеріальної шкоди в загальному розмірі 385 921,32 грн та визначений ступінь вини начальника відділу ОСОБА_1 у розмірі 50% та державного виконавця ОСОБА_4 у розмірі 50%. Також, дисциплінарною комісією з`ясовано, що у зв`язку з ухваленням Ленінським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 14 вересня 2017 року, яким стягнуто з держави в особі державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 241 395,00 грн, інфляційні втрати за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, Новокодацьким відділом державної виконавчої служби міста Дніпра вжито заходи направлені на повернення сплачених грошових коштів в порядку ст.1212 ЦК України з ПАТ «АКБ «Новий» та АТ «Про Кредит Банк» (стягувачі по вищевказаним виконавчим провадженням) шляхом звернення до суду з позовними заявами.

В подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 29 липня 2019 року по справі № 910/6366/19 стягнуто з АТ «ПроКредит Банк» на користь Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області грошові кошти в сумі 72 255,58 грн, які відділом 07 травня 2020 року перераховані до Державного бюджету України. Одночасно з цим, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року по справі № 904/2-14/19 стягнуто з ПАТ «АКБ «Новий» на користь Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управляння юстиції у Дніпропетровській області суму грошових коштів у розмірі 135 446,64 грн, які відділом 17 серпня 2020 року перераховано до державного бюджету України. Всього за вищевказаними рішеннями судів стягнуто та перераховано до державного бюджету України 207 702,22 грн.

Отже, станом на день подання позовної заяви залишається невідшкодованими збитки нанесені державному бюджету начальником відділу ОСОБА_1 та державним виконавцем ОСОБА_4 у розмірі 178 219,10 грн.

29 липня 2021 року відповідачу була направлена пропозиція щодо відшкодування шкоди в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу», яка не була задоволена.

У зв`язку із вищевикладеним, просили стягнути із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України грошові кошти у розмірі 89 109,55 грн в порядку регресу та судові витрати по справі у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року апеляційну скаргу Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року - без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року, рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року, складу кримінального правопорушення у діях відповідача ОСОБА_1 не встановлено, і станом на день розгляду даної справи по суті будь-яке кримінальне переслідування такої особи із приводу неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків не здійснюється. Суди дійшли висновку, що лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена. Разом із цим, суду не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, що стосовно саме відповідача ОСОБА_1 було ініційоване службове розслідування, як і доказів того, що саме на день розгляду справи існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях такого відповідача ознак неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків. Будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували існування чинних висновків службового розслідування щодо дій відповідача, або доказів існування наявного рішення суду, яким би було встановлено склад кримінального правопорушення в діях відповідача, які б обумовлювали спричинення таким учасником справи збитків державному бюджету України не надано.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу у 89 109,55 грн.

Ціна позову в даній справі становить 89 109,55 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також, що касаційна скарга має виняткове значення для заявника. Зазначає, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. В свою чергу держава в особі суб'єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, зокрема до державного службовця, який заподіяв шкоду. До структури Міжрегіонального управління входять відділи державної реєстрації актів цивільного стану (нараховується понад 800 державних службовців) та інші структурні підрозділи в яких працюють державні службовці. Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, дії, бездіяльність, рішення вказаних державних службовців постійно оскаржуються і, як наслідок, їхні дії чи рішення визнаються незаконними або встановлюється протиправна бездіяльність. За наслідками чого судами з Державного бюджету України чи з Міжрегіонального управління юстиції на користь позивачів стягується матеріальна чи моральна шкода, заподіяна вищезазначеними державними службовцями. Тому, з метою повернення коштів до Державного бюджету України чи до Міжрегіонального управління, яке є державним органом, останнім повинні вживатися відповідні заходи, а саме звернення до суду із позовами про відшкодування шкоди в порядку регресу до винних осіб. А відтак, з урахуванням відсутності правового регулювання необхідності проведення службового розслідування про обставинах даної справи та його порядку, вирішення даного питання у вказаній справі має виняткове значення для Міжрегіонального управління юстиції, у зв`язку з чим необхідне формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначає, що вирішення цього питання має значення, як і для інших міжрегіональних управлінь, так і для держави та відповідачів. Вважає, що в даному випадку відкриття касаційного провадження зумовлене потребою забезпечення єдності та сталості судової практики. Раніше такі правовідносини та норми права при таких обставинах, як у даній справі, ґрунтовно не досліджувалися, тому і необхідний розгляд даної справи касаційним судом, який мав би надати нове, уніфіковане розуміння та вірне застосування права, як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, оскільки такими суб`єктами з однієї сторони державні органи, держава та відповідачі. Крім того, вказує, що у випадку залишення даної ситуації без реагування Верховним Судом матиме місце ситуація, коли державним органами не будуть проводитись службові розслідування, так як Закон України «Про державну службу» не передбачає такої вимоги або будуть проводитися службові розслідування, проте з можливими порушеннями, так як законодавчо не визначено порядок їх проведення і як наслідок індивідуальні акти про проведення службових розслідувань можуть бути скасовані судами, в результаті чого, як в першому, так і в другому випадку, кошти не будуть повернуті до Державного бюджету України чи до відповідного державного органу.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені заявником аргументи не містять належного обґрунтування проблеми застосування норми (норм) права у подібних правовідносинах, заявник лише не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки обґрунтування заявника виняткового значення справи для нього безпосередньо пов`язане з його аргументами щодо наявності фундаментального значення його касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), які не підтвердилися. Сама по собі поширеність відповідної категорії справ не є достатнім обґрунтуванням значного суспільного інтересу до цієї справи. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільним інтерес або має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року в справі за позовом Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук