РІШЕННЯ

Іменем України

"12" грудня 2023 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

за участі секретаря Цюпій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тиврівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Черемошне Тиврівської ТГ Вінницького району району помер її батько ОСОБА_2 , який до дня смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

За життя батько належним йому майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги за законом є вона.

Позивач прийняла спадщину, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С. і 17.03.2023 року заведена спадкова справа №39/2023 (70404462 - у спадковому реєстрі).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус їй відмовила, мотивуючи відмову тим, що ця нерухомість належала колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був останнім членом колгоспного двору.

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями належить спадкодавцю. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 ; житловий будинок 1968 року забудови, означений в техпаспорті літ. «А» з верандою «а», ґанком та козирком загальною площею 76.4 кв.м., житловою площею 48.9 кв.м. допоміжною площею 27.5 кв. м., сарай, гараж «Б», сарай «б1», літню кухню, сарай «В», погріб «п/В», сарай «в», вбиральню «Г», криницю №4, хвіртку №5, ворота №6, огорожу №7 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 вс.Черемошне Вінницького району Вінницької області.

В судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві, також просить справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позовної заяви не заперечує.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Черемошне Тиврівської ТГ Вінницького району району помер ОСОБА_2 , що стверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 5), який до дня смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Черемошненського старостинського округу Тиврівської селищної ради № 95 від 14.09.2023 (а.с. 24). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 10.03.1990 року (а.с. 6).

За життя батько позивачки належним йому майном не розпорядився. Позивачка - дочка померлого, що стверджується її свідоцтвом про народження (а.с. 21), яка 04.11.1990 року вийшла заміж і змінила прізвище з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 22) - є спадкоємицею першої черги за законом.

Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С., якою 17.03.2023 року заведено спадкову справу №39/2023 (70404462 - у спадковому реєстрі) (а.с. 23).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус їй відмовила, мотивуючи відмову тим, що ця нерухомість належала колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_2 , що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 412/02-31 від 19.09.2023 (а.с. 34).

Право власності колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 посвідчується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_3 , виданим виконкомом Черемошненської сільської ради 10.03.1990 року на підставі рішення Тиврівської районної ради № 143 від 21.07.1988 року. Свідоцтво про право власності зареєстроване в КП «ВООБТІ» 10.03.1990 року (а.с. 6-9).

Рішенням виконавчого комітету Черемошненської сільської ради Тиврівського району №28 від 12.07.1996 року було змінено номер належного ОСОБА_5 житлового будинку з номера 15 на номер 8 (а.с. 29).

Рішенням 4 сесії 7 скликання Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №50 від 22 лютого 2016 року вулицю " ОСОБА_6 " перейменовано на вулицю " ОСОБА_7 " (а.с. 26-27).

Відповідно до довідки Черемошненського старостинського округу №95 від 14.09.2023 ОСОБА_2 був останнім членом колгоспного двору (а.с. 24).

Згідно висновку про вартість спадкового майна від 15.09.2023 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 становить 100300 грн.(а.с. 16).

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 шодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі, своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР "Про власність" не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім і, зі складу спадщини.

У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР "Про власність" і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР "Про власність в СРСР", тобто з 1 липня 1990 року.

Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування.

На день відкриття спадщини після ОСОБА_2 правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Така сама позиція викладена Верховним Судом в постанові від 17 червня 2020 року в ґаві №156/482/17.

Враховуючи викладене, суд вважає позов доведеним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 211, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 120-127 ЦК України 1963 року, ст.ст. 319, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 ; житловий будинок 1968 року забудови, означений в техпаспорті літ. «А», з верандою «а», ґанком та козирком, загальною площею 76.4 кв.м., житловою площею 48.9 кв.м. допоміжною площею 27.5 кв. м., сарай, гараж «Б», сарай «б1», літню кухню, сарай «В», погріб «п/В», сарай «в», вбиральню «Г», криницю №4, хвіртку № 5, ворота № 6, огорожу №7 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 вс. Черемошне Вінницького району Вінницької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.