Справа № 303/9094/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Монич В.О. в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича про відшкодування моральної шкоди

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та вилучення паспорта ОСОБА_1 яке було мотивовано тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №59840398 з примусового виконання виконавчого листа №2-838/10 виданого 12 листопада 2010 року Виноградівським районний судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в солідарному порядку суму заборгованості в розмірі 246 599,12 гривень та судові витрати в сумі 1 820,00 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 11 червня 2020 року подання задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань покладених на неї виконавчим листом №2-838/10 від 12 листопада 2020 року. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон скасовано, у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта України, відмовлено.

Позивач вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав. Внаслідок завідомо протиправних дій приватного виконавця при виконанні судового рішення позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди і тому просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 гривень та судові витрати в розмірі 12 000,00 гривень (2 000 гривень сума сплаченого судового збору та 10 000 гривень витрати за надання правової допомоги адвокатом).

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич В.П., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції всупереч правил оцінки доказів дійшов помилкового висновку про законність дій приватного виконавця щодо внесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Суд першої інстанції надаючи оцінку доводам позивачки залишив поза увагою, що у приватного виконавця були відсутні передумови для звернення до суду, оскільки ним не встановлено злісного ухилення позивача від виконання судового рішення з яким пов`язується подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Судом не надано оцінки доводам позивачки як підставу для відшкодування моральної шкоди що право вільного пересування в тому числі виїзд за межі території України було порушено шляхом звернення до суду з незаконним поданням. Суд залишив поза увагою ту обставину що позивачці у березні 2022 року було відмовлено у виїзді з України на підставі ухвали суду ухваленої на підставі подання відповідача.

Отже, доведеним є причинно-наслідковий зв`язок між діями приватного виконавця який звернувся до суду без достатніх підстав та неможливістю виїзду за межі території України позивача, що завдало моральної шкоди позивачу. ОСОБА_1 змогла виїхати за кордон лише наприкінці грудня 2022 року. На протязі 2022 року позивачка перенесла стрес, враховуючи вік 44 роки позивачка потреби у стаціонарному лікуванні не мала, а тому докази такого лікування не надаються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, що ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №2/838/10, виданого 12 листопада 2010 року Виноградівським районним судом Закарпатської області.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон скасовано, у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта України, відмовлено.

Начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення від 05.12.2022 року, яким позивачу ОСОБА_1 відмовлено у праві виїзду за межі території України.

З наявного у матеріалах справи повідомлення заступника начальника головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Олега Мосійчука, вбачається, що відомості стосовно ОСОБА_1 , 07 грудня 2022 року вилучено з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом із тим відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дій чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1167 ЦК України.

Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 липня 2020 року у справі № 521/20955/17 та від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними доказами, що дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. щодо встановлення тимчасових обмежень відносно боржника були незаконними та такими діями йому було завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

А тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2023 року, залишити без змін.

Постанова ухвалена набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: