РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.12.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отриманні житлово-комунальні послуги -

ВСТАНОВИВ:

Львівське комунальне підприємство «Магістральне» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отриманні житлово-комунальні послуги.

Позов мотивує тим, що відповідач проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 . Даний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні ЛКП «Магістральне». Вказує, що відповідач не сплачує вартість отриманих комунальних послуг, внаслідок чого за період з 01.07.2020 року по 31.07.2023 року виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 15189,88 грн.

Враховуючи вищевикладене, просять стягнути з відповідача на користь позивача 15 189,88 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, за період з 01.07.20120 по 31.07.2023, а також понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив такий задоволити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, відзиву на позов не подав, відтак на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності на підставі наявних у матеріалах справи доказів та доводів, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований, проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ЛКП «Магістральне» з місця проживання про склад сім`ї і прописку №1983 від 23.08.2023 року та відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області.

Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Магістральне» відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001 року.

Згідно розрахунку, представленого позивачем внаслідок несплати відповідачем за послуги утримання будинку та прибудинкової території у відповідача виникла заборгованість за період з 01.08.2020 року по 30.08.2023 року у розмірі 15189,88 грн.

Представником позивача надано докази, що підтверджують надання житлово-комунальних послуг, а саме договори з підрядними організаціями, робочі листки, акти виконаних робіт тощо.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ст.68 ЖК України вбачається, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3ЦК України).

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1ст. 901 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Як визначено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону).

Частинами першою і другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Приписами пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 221/515/15-а роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Аналогічна правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частини перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За положенням частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року у справі №3-184гс14.

Тарифи та перелік обов`язкових послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП мешканцям, розроблені у відповідності до постанов КМУ та затвердженні рішенням виконавчого комітету ЛМР №1431 від 26.12.2008 р. «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» і визначені для кожного будинку м. Львова окремо.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, відповідач, маючи обов`язок своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно.

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року по справі №717/1323/16-ц (провадження №61-22244св18).

Разом з тим, відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень чи спростувань (у формі відповідних розрахунків) розрахунку заборгованості відповідач не подав,як і не надано суду та не зазначено про існування доказів того, що він відмовлявся від споживання житлово-комунальних послуг у встановленому порядку чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку заборгованості або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань з постачання послуг.

Натомість, оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних формул, належним чином обґрунтований та мотивований. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки, наведені позивачем.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач забезпечив надання споживачу відповідних послуг, а саме надавав житловоко-мунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач їх споживав, від отримання таких не відмовлявся, тобто, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надаються ці послуги, та те, що відповідач не надав належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, слід дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача.

Досліджуючи період, за який представник позивача просить стягнути з відповідача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд приходить до наступного висновку.

Згідно надано представником позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості за послуги утримання будинку та прибудинкової території у відповідача виникла заборгованість за період з 01.08.2020 року по 30.08.2023 року.

Разом з тим, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 26.04.2023 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Магістральне» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 12911,86 гривень, за послугу холодного водопостачання у розмірі 1297,59 гривень, а всього разом 14209,45 гривень.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що таким стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за період до 30.09.2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі і за серпень та вересень 2020 року, яка вже була стягнена рішенням Франківського районного суду м.Львова від 26.04.2023 року, відтак у задоволенні позовних вимог ЛКП "Магістральне" в цій частині слід відмовити.

Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2556,51 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Позов Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отриманні житлово-комунальні послуги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Магістральне» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 14468 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Магістральне» 2556 (дві тисячі п`тясот п`ятдесят шість) гривень 51 коп. понесених судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: Львівське комунальне підприємство «Магістральне», адреса: м.Львів вул. Наукова, буд. 32 «а», .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Марків Ю.С.