ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 389/1797/23

провадження № 22-ц/4809/1330/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Пантаївська селищна рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Пантаївської селищної ради на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2023 року у складі судді Українського В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що 13 грудня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 6,47 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в акціонерному товаристві «Дружба» Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, що належав спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР №0079412 на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 30.05.1996 №216-р та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 18.07.1997 за №136.

Позивач вказувала, що 06 вересня 2021 року вона звернулася до голови Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до отриманого свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай).

Однак, рішенням Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Тому 11 січня 2023 року вона повторно звернулася до селищної ради з такою ж заявою.

Рішенням Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №522 від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на підставі підпункту 5 пункту 27 розділу 10 «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Позивач вважає таку відмову незаконною, а тому просила суд зобов`язати відповідача виділити земельну ділянку на території Диківського старостинського округу Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) площею 6,47 га в умовних кадастрових гектарах відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В., зареєстроване в реєстрі за №2033 (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР№0079412).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано Пантаївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) площею 6,47 га в умовних кадастрових гектарах відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В., зареєстроване в реєстрі за №2033 (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР№0079412).

Стягнуто з Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, Пантаївська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вважає, що ?вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у зв?язку із внесеними змінами до Земельного кодексу України, які набули чинності 07 квітня 2022 року, а саме підпунктом 5, пункту 27, розділу Х «Перехідні положення» встановлено, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Посилаючись на Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, зауважує, що суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Вважає, що зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду заяви, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, зазначала, що відмова сільської ради у виділенні їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) позбавляє її права на отримання у власність земельної ділянки та незаконно може позбавити її реалізувати своє право на оформлення права власності в передбачений законом строк до 01 січня 2025 року.

Звертає увагу суду, що в даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов?язання відповідача виділити земельну ділянку позивачеві в натурі є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Таке рішення не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, враховуючи те, що у відповідача відсутнє законодавчо закріплене право адміністративного розсуду при прийнятті рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) у разі подання йому відповідно заяви.

Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

13 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В., зареєстроване в реєстрі за №2033. Відповідно до вказаного свідоцтва ОСОБА_1 отримала спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 брата ОСОБА_2 , яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 6,47 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в акціонерному товаристві «Дружба» Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, що належав спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР №0079412 на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 30.05.1996 №216-р та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 18.07.1997 за №136.

06 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до голови Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до отриманого свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за даною заявою відсутнє.

11 січня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до селищної ради з такою ж заявою. Рішенням Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №522 від 24 січня 2023 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на підставі підпункту 5 пункту 27 розділу 10 «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, подав заяву про відкладення розгляду справи в зв?язку із перебуванням представника Пантаївської селищної ради Кадерової Д.С. на лікарняному.

Зазначену причину неявки представника відповідача суд визнає неповажною, оскільки Пантаївська селищна рада, як юридична особа не позбавлена можливості направити в судове засідання свого представника, який не перебуває на лікарняному.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки, оскільки наявність тих обставин, які були покладені в основу спірного рішення про відмову, не стосується порядку оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині другій статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільгосппідприємствам, сільгоспкооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

У пункті 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 323/323/17 та від 13 травня 2021 року № 311/3550/18 зазначено, що «у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Крім того, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (стаття 13) також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме селищна рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права позивача.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

В пункті 10.29 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що саме державні органи та органи місцевого самоврядування повинні здійснити таке забезпечення (забезпечення порушеного права позивача на отримання земельної ділянки в натурі) за рахунок земель резервного фонду або земель запасу.

У даній справі суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 має бути виділена земельна частка (пай) в натурі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), а відмова Пантаївської селищної ради є необґрунтованою, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки землі АТ «Дружба» Диківської сільської ради розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), що не заперечується відповідачем, а тому Пантаївська селищна рада має здійснити забезпечення права позивача на отримання земельної ділянки.

Посилання заявника на заборону під час дії воєнного стану безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації, у зв?язку із внесенням змін до Земельного кодексу України, а саме підпунктом 5, пункту 27, розділу X «Перехідні положення», колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що серед підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки можуть бути:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Враховуючи зазначене, пряма заборона у підпункті 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК не розповсюджується на приватизацію земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування (пункт «в» частини 1 статті 81 ЗК) та на виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) (пункт «ґ» частини 1 статті 81 ЗК), право на яку вже має громадянин на підставі сертифіката.

Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом. У разі виходу власника земельної частки (паю) з членів відповідного підприємства за його заявою здійснювалося відведення земельної ділянки в натурі і видавався державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Отже, процес виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) по суті передбачає заміну вже існуючого права (на земельну частку (пай), на набуття реальної (приватної) власності на земельну ділянку (зі встановленими межами).

Таким чином, механізм набуття права власності громадянином України за пунктом «ґ» частини 1 статті 81 ЗК (виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю)) не містить жодних заборон у контексті Перехідних положень Земельного кодексу України.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що, з врахуванням доказів наданих сторонами, відмова відповідача у виділенні частки (паю) в натурі є необґрунтованою та не відповідає, нормам чинного законодавства. За вказаних обставин порушене право позивача підлягає поновленню, шляхом зобов`язання виділити останньому в натурі земельну ділянку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пантаївської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2023 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич