Провадження № 2-з/638/57/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на ремонт житлового будинку в порядку розгляду заяви про забезпечення позову,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на ремонт житлового будинку в порядку розгляду заяви про витребування доказів та допит свідків.

У судовому засіданні 12 червня 2023 року представник позивача заявила клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 , та заборони ОСОБА_4 або будь- яким третім особам, що діють від її імені та в її інтересах укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснюватиме його відчуження.

Представник позивача наполягала на задоволенні вказаної заяви та просила її задовольнити.

Відповідачка та її захисники просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває ще одна цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту не дійсним, до спадкового майна за вказаним заповітом входить і спірне домоволодіння. Зі слів відповідачки у вказаній справі призначено експертні дослідження. З огляду на це суд констатує наявність декількох цивільний справ стосовно саме вказаного домоволодіння, які не вирішені, та вирішення однієї з них може суттєво впливати на розгляд іншої справи.

Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала, що ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи вказаного домоволодіння та вкладав в це свої кошти. Крім того відповідачка повідомила, що не мала наміру при прийнятті спадщини залишати вказаний будинок собі та хотіла вирішити питання щодо позасудового порядку вирішення питань вказаного домоволодіння з позивачем.

Натомість представник позивача при подачі заяви про забезпечення позову мотивує звернення тим, що накладення арешту та заборона здійснення реєстраційних дії щодо нерухомого майна є належним та допустимим способом забезпечення позову з метою подальшого реального виконання рішення суду, а не породження нових процесів. Заходи забезпечення позову, про які просить позивач відповідають обставинам справи та водночас, вжиття забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення справи, та спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті, зокрема недопущення позбавлення позивача єдиного житла.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21).

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Керуючись ст. 151 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову від 09 червня 2023 року про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 , та заборони ОСОБА_4 або будь- яким третім особам, що діють від її імені та в її інтересах укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснюватиме його відчуження.

Роз`яснити заявнику, що у разі відмови судом в задоволенні позовних вимог відповідачка має право звернутися до нього за відшкодуванням збитків, заподіяних в результаті забезпечення позовних вимог згідно даного визначення.

Ухвалу направити компетентним органам, для відповідної реєстрації.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду після її виконання направити відповідачам у справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання один рік.

Стягувач: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

Боржник: ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Суддя: Т.В. ШТИХ