Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/667/23

31 травня 2023 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Шидзінського Івана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

04 травня 2023 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява представника позивача адвоката Шидзінського Івана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що має наступні технічні характеристики: житловий будинок загальна площа 62,9 м. кв., літня кухня 42,1 м. кв., сарай 43,3 м. кв., сарай 58,9 м. кв., сарай 26,3 м. кв., сарай 11,9 м. кв., вбиральня 1,2 м. кв., ворота 8,1 м. кв., ринкова вартість якого складає 88700 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Горохолина Івано-Франківського (раніше Богородчанського) району Івано-Франківської області помер батько позивача - ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис №822 від 15 листопада 2021 року. ОСОБА_2 був постійно зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_2 проживав один. Станом на день смерті спадкодавець ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не оформив своїх спадкових справ. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, яку позивач отримав у спадщину та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 . Станом на 01 липня 1990 року в будинку по АДРЕСА_1 , проживали і були зареєстровані: голова двору ОСОБА_3 , та його дружина ОСОБА_4 , які були єдиними членами цього колгоспного двору. На звернення позивача до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Острогляд Я. В. для видачі йому свідоцтва на спадщину за законом на частину вищезазначеного домоволодіння після смерті його батька ОСОБА_2 , що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , але не оформив її належним чином, ОСОБА_1 було відмовлено. Нотаріус мотивувала це тим, що неможливо встановити всіх співвласників колгоспного двору та їх частки у житловому будинку, та рекомендувала звернутися до суду.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Горохолина Івано-Франківського району померла бабуся позивача ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис. ОСОБА_4 постійно проживала за адресую: АДРЕСА_1 . Станом на день смерті ОСОБА_4 із нею проживав її син - ОСОБА_2 (батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від імені ОСОБА_4 посвідчувався в Горохолинській сільській раді, яким вона все своє майно заповіла позивачу її онуку ОСОБА_1 21 жовтня 2021 року - ОСОБА_2 , подав до приватного нотаріуса Максьом Г. І. заяву у якій відмовився від обов`язкової частки у спадщині, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яка складається із земельної ділянки (пай), яку позивач отримав у спадщину та частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 була членом даного колгоспного двору. На звернення позивача до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г. І. для видачі йому свідоцтва на спадщину за законом на частину вищезазначеного домоволодіння після смерті його бабусі ОСОБА_4 йому було відмовлено. Нотаріус мотивувала це тим, що неможливо встановити всіх співвласників колгоспного двору та їх частки у житловому будинку, та рекомендувала звернутися до суду.

На підставі наведеного просив визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що має наступні технічні характеристики: житловий будинок загальна площа 62,9 м. кв., літня кухня 42,1 м. кв., сарай 43,3 м. кв., сарай 58,9 м. кв., сарай 26,3 м. кв., сарай 11,9 м. кв., вбиральня 1,2 м. кв., ворота 8,1 м. кв., ринкова вартість якого складає 88700 гривень, як на спадкоємця за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав та право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Шидзінський І. В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи предметом спору є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Горохолинської сільської Ради Народних Депутатів від 03 січня 1992 року житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 , належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Богородчанської районної Ради від 08 серпня 1990 року (а.с.5).

Згідно з довідкою виданою Горохолинським старостинським округом №1 Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 632 від 16 листопада 2021 року, станом на 07.07.1990 року в будинку АДРЕСА_1 , проживали та були зареєстровані: голова двору ОСОБА_3 , 1929 року народження та дружина ОСОБА_4 , 1930 року народження, які були єдиними членами вищевказаного колгоспного двору (а.с.9).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17,18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 86 років, помер ОСОБА_3 , про що 16 жовтня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 27 та Горохолинською сільською радою Богородчанського району Івано-Франківської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.18).

До складу спадщини померлого ОСОБА_3 увійшло належне померлому майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження № НОМЕР_2 видно, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16), а батьками ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до заяви, яка міститься у матеріалах справи (а.с.19), ОСОБА_2 звернувся до Богородчанської районної державної нотаріальної контори 13 квітня 2016 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Крім спадкоємця ОСОБА_2 є спадкоємець дружина померлого ОСОБА_4 . Спадкоємець по заповіту ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_2 не оформив своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з заявою (а.с.20) ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини за заповітом посвідченим Горохолинською сільською радою Богородчанського району Івано-Франківської області 12 січня 2000 року на його ім`я після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої суду копії довідки ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, до складу домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , входять: житловий будинок загальна площа 62,9 м. кв., літня кухня 42,1 м. кв., сарай 43,3 м. кв., сарай 58,9 м. кв., сарай 26,3 м. кв., сарай 11,9 м. кв., вбиральня 1,2 м. кв., ворота 8,1 м. кв. В ході проведеного обстеження 22 червня 2021 року встановлено, що технічні характеристики об`єкта не змінилися. Згідно з архівних даних 03 січня 1992 року було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 . Підставою для реєстрації права власності даного домоволодіння є рішення виконкому Богородчанської районної ради від 08 серпня 1990 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 03 січня 1992 року, реєстровий запис №23, книга №1. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а.с.6-8; 10).

Згідно зі звітом про незалежну експертну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 24 квітня 2023 року, ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 88 700 грн (а.с.11).

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Острогляд Я. В. Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області №351/02-31 від 05 жовтня 2022 року за ОСОБА_3 , головою колгоспного двору 03 січня 1992 року, було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності рішення №90 Богородчанської районної ради від 09 серпня 1990 року членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 . Інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлому ОСОБА_3 , цим документом не визначено і право власності не зареєстровано (а.с.13).

Як вбачаються із заяви, яка міститься у матеріалах справи (а.с.21), ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Богородчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 91 рік, актовий запис №664 (а.с.27).

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 02 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.26).

Згідно з долученою до матеріалів справи копією довідки Горохолинського старостинського округу №1 Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №595 від 21 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 , була постійно зареєстрована та проживала за адресою по АДРЕСА_1 . На день смерті разом з нею проживав та був зареєстрований син ОСОБА_2 , 1953 року народження. Заповіт від імені померлої ОСОБА_4 посвідчувався в Горохолинській сільській раді 02 червня 2021 року за реєстрованим №1-6. Заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.25).

Заявою поданою до приватного нотаріуса Максьом Г. І. (а.с.28) ОСОБА_2 , відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Максьом Г. І. Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області №95/02-31 від 27.03.2023 року, ОСОБА_4 була членом колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 . Головою колгоспного двору був її чоловік ОСОБА_3 . Інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлій ОСОБА_4 , не визначено і право власності не зареєстровано (а.с.24).

З цих підстав, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Максьом Г. І. від 30 березня 2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Богородчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років, актовий запис №822 (а.с.17).

Відповідно до довідки Горохолинського старостинського округу №1 Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №633 від 16.11.2021 року, померлий ОСОБА_2 був постійно зареєстрований та проживав за адресою по АДРЕСА_1 . На день смерті проживав та був зареєстрований один. Заповіт від імені померлого ОСОБА_2 посвідчувався в Горохолинській сільській раді 02 червня 2021 року за реєстрованим №1-5. Заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.14).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Острогляд Я. В. від 11 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті батька - ОСОБА_2 , який в свою чергу, прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав (а.с.12).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом прийняв спадщину, яка складається з частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом прийняв спадщину, яка складається з частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті баби - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 в свою чергу прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 та не оформив своїх спадкових прав та право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей час оформити своє право на спадкове майно за законом, після смерті батька - ОСОБА_2 позивач не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 жовтня 2022 року (а.с.12).

Також оформити своє право на спадкове майно за заповітом, після смерті баби ОСОБА_4 позивач не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 березня 2023 року (а.с.23).

Крім того, встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2022 року, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Максьом Г.І., зареєстровано у реєстрі №1166, позивач отримав у спадщину земельну ділянку площею 0,2324 га, кадастровий номер :03:002:0469 після смерті своєї баби ОСОБА_4 (а.с.29).

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року справа №456/2628/17, аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини.

При цьому суд приймає до уваги, що представник відповідача Богородчанської селищної ради позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76, 77-80, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті баби - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовий збір залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року.

Суддя :