Постанова

Іменем України

07 червня 2023 року

м. Київ

справа № 756/12515/18

провадження № 61-5035св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт», товариство з обмеженою відповідальністю «ГК Уют Компані»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГК Уют Компані» на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, товариства з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт», товариства з обмеженою відповідальністю «ГК Уют Компані» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Короткий зміст вимог позовної заяви та клопотання про передачу справи за юрисдикцією

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього (далі - ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього), товариства з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» (далі - ТОВ «Український нафтопродукт»), товариства з обмеженою відповідальністю «ГК Уют Компані» (далі - ТОВ «ГК Уют Компані»), у якому просили визнати недійсними договір купівлі-продажу жилого будинку, укладений 07 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт», а також договір купівлі-продажу жилого будинку, укладений 23 жовтня 2015 року між ТОВ «Український нафтопродукт» та ТОВ «ГК Уют Компані».

23 жовтня 2021 року та 25 жовтня 2021 року ліквідатор ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього арбітражний керуючий Демчан О. І. (свідоцтво № 1732 від 11 листопада 2015 року) подав клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для її подальшого розгляду в межах справи № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього.

В обґрунтування клопотання арбітражний керуючий, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України та пункт 8 частини першої статті 20 ГПК України, вказував про те, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року у справі № 927/84/16 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, відкрито ліквідаційну процедуру, а тому відповідач має спеціальний правовий статус та задоволення позовних вимог про визнання спірних договорів купівлі-продажу може вплинути на розподіл ліквідаційної маси ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього між його кредиторами. Таким чином, спір не відноситься до предметної підсудності (підвідомчості) місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року у складі судді Шевчука А. В. провадження у справі закрито.

Роз`яснено позивачам, що спір підлягає вирішенню за правилами ГПК України у межах справи про банкрутство.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір про визнання недійсними правочинів, укладених боржником, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатися за правилами господарського судочинства у межах справи про банкрутство.

Посилаючись на положення пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції вважав за необхідне закрити провадження у справі та вказав, що зазначена стаття ЦПК України не передбачає можливості передачі справи від суду загальної юрисдикції до господарського суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року.

Матеріали справи № 756/12515/18 передано на розгляд Господарського суду Чернігівської області, у провадженні якого перебуває справа № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, проте вказав, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи, а закриття провадження у справі призведе до перешкоджання позивачам у доступі до правосуддя.

При цьому апеляційний суд посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 334/1939/16-ц.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2022 року до Верховного Суду, Рейдель Р. В. , який діє від імені ТОВ «ГК Уют Компані», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Господарського суду Чернігівської області.

У липні 2022 року матеріали справи № 756/12515/18 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ТОВ «ГК Уют Компані» як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини третьої статті 7 Кодексу України з процедури банкрутства (в редакції на час вчинення відповідної процесуальної дії), відповідно до якої матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Ключовим визначенням у цій статті є період відкриття провадження у справі про банкрутство. У свою чергу, у справі № 927/84/16 провадження про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього відкрито ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року, а у цій цивільній справі провадження відкрито ухвалою 09 жовтня 2018 року, при цьому до позовної заяви додано довідку, в якій міститься інформація про перебування юридичної особи в процесі провадження про банкрутство.

Крім того, апеляційний суд помилково посилався на правові висновки Верховного Суду, які викладені у правовідносинах, що не є подібними з цією справою.

Доводи інших учасників справи

У липні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «ГК Уют Компані», у якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги, оскільки закриття провадження у справі без її передачі на розгляд господарського суду порушуватиме право позивачів на захист та доступ до суду.

У липні 2022 року ліквідатор ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «ГК Уют Компані», у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, як таку, що прийнята без порушення норм процесуального права. При цьому посилається на те, що задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цій справі може вплинути на розподіл ліквідаційної маси ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, а тому спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8 частини першої статті 20 ГПК України).

З огляду на наведені приписи процесуальних законів правильне визначення юрисдикції суду в справі залежить від змісту правовідносин та її учасників.

21 жовтня 2019 року введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

За змістом статті 7 КУзПБ (у редакції, яка була чинною на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів із вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) та від 18 лютого 2020 року в справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У постановах від 15 травня 2019 року в справі № 289/2217/17 (провадження № 14-178цс19), від 12 червня 2019 року в справі № 289/233/18 (провадження № 14-171цс19), від 19 червня 2019 року в справах № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19) та № 289/2210/17 (провадження № 14-129цс19) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Згідно з частиною третьою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, тобто слід застосувати норми КУзПБ, які є чинними на час перегляду справи.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

У цій справі у вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, ТОВ «Український нафтопродукт», ТОВ «ГК Уют Компані», у якому просили визнати недійсними договір купівлі-продажу жилого будинку, укладений 07 жовтня 2015 року між ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього та ТОВ «Український нафтопродукт», а також договір купівлі-продажу жилого будинку, укладений 23 жовтня 2015 року між ТОВ «Український нафтопродукт» та ТОВ «ГК Уют Компані».

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року порушено провадження у справі № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 грудня 2018 року ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута Ронського Р. М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 липня 2019 року задоволено заяву ліквідатора банкрута Ронського Р. М. про припинення повноважень та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Демчана О. І.

Установивши, що заявлені у справі позовні вимоги безпосередньо стосуються майна боржника ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, аналіз частини третьої статті 7 КУзПБ (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) свідчить, що направлення справи до суду господарської юрисдикції, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи, можливе лише коли провадження у справі відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі, яка переглядається, відкрито 09 жовтня 2018 року (а. с. 66 т. 1), тоді як провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього було порушено 25 лютого 2016 року (а. с. 195 т. 2).

Тобто, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом вже після відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього.

Оскільки провадження у справі про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього відкрито до відкриття провадження у цій справі, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність процесуальних підстав для направлення справи до Господарського суду Чернігівської області без закриття провадження у цивільній справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суди відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ, яка була чинною на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, не мали повноважень щодо направлення справи до суду господарської юрисдикції, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, якщо провадження у справі з майновими вимогами відкрито вже після відкриття провадження у справі про банкрутство. Направлення справи до суду господарської юрисдикції, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, можливе було лише у тому випадку, коли провадження у справі з майновими вимогами відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 127/18411/22 (провадження № 61-1908св23).

Отже, висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України повністю відповідали положенням процесуального законодавства, чинного на час вчинення відповідних процесуальних дій.

Разом з тим, висновок апеляційного суду про направлення матеріалів справи на розгляд Господарського суду Чернігівської області, у провадженні якого перебуває справа № 927/84/16 про банкрутство ПАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М. П. Загороднього, без закриття провадження у цивільній справі зроблений з порушенням норм процесуального права, чинних на час розгляду справи апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд помилково послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 607/6254/15-ц та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 334/1939/16-ц.

Так, провадження у цивільній справі № 607/6254/15-ц, що перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду, відкрито судом першої інстанції 14 квітня 2015 року. Під час чергового розгляду справи в суді першої інстанції суд встановив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року порушене провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство ДП «Укрветсанзавод». Тобто провадження у цивільній справі відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

У справі № 334/1939/16-ц позивач звернувся до ПАТ «Запоріжтрансформатор» з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в березні 2016 року (ухвала про відкриття провадження в цивільній справі від 14 квітня 2016 року). 17 жовтня 2019 року Господарським судом Запорізької області відкрито провадження у справі № 908/2828/19 про банкрутство ПАТ «Запоріжтрансформатор», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном товариства.

Тобто провадження в цивільній справі № 334/1939/16-ц також відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів наголошує, що реалізація положень частини четвертої статті 263 ЦПК України полягає у тому, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду лише у справах, у яких відносини є подібними.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Загальний підхід, який підлягає використанню через методологію застосування класичного прецеденту (релевантності), вимагає застосування практики Верховного Суду через схожість фактів або юридичних висновків, і «ідеальна релевантність» може бути побудована саме на цих підставах.

Відповідні обставини справ повинні мати принципову схожість, не мати принципових відмінностей та розбіжностей із фактами конкретної справи.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу ухвали, і помилково скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції, постановлену з додержанням норм процесуального права.

Колегія суддів наголошує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності.

Відповідні зміни до частини третьої статті 7 КУзПБ щодо надсилання до господарського суду матеріалів справи, провадження в якій відкрито як до, так і після відкриття провадження у справі про банкрутство, внесені Законом України від 20 березня 2023 року № 2971-IX, який набрав чинності з 15 квітня 2023 року.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законну і обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.

Верховний Суд відхиляє доводи представника позивачів ОСОБА_4 про порушення права позивачів на захист та доступ до суду, оскільки закриття провадження у цивільній справі не позбавляє позивачів можливості звернутися із позовом у встановленому процесуальним законом порядку до господарського суду, тому право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушене.

З урахуванням встановлених у справі обставин, постанову апеляційного суду не можна вважати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі ухвалу суду першої інстанції відповідно до вимог статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГК Уют Компані» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року скасувати, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк

В. А. Стрільчук