Справа № 461/2314/22 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/345/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Майхер Олена Любомирівна, про розірвання договору довічного утримання та скасування заборони відчуження на квартиру,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 25.07.2020 року, укладений між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2164, і скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом 25.07.2020 року в забезпечення цього договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за умовами вказаного договору, вона передала у власність відповідачки квартиру, а відповідачка, в свою чергу, зобов`язувалась забезпечити її утриманням та доглядом довічно, зокрема: щомісячно надавати грошові кошти в сумі 1000 грн.; оплачувати за власний рахунок комунальні послуги; забезпечувати продуктами харчування, необхідним одягом та медикаментами; надавати медичну допомогу, шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; здійснювати догляд та надавати іншу необхідну допомогу, однак, відповідачка своїх зобов`язань за договором належним чином не виконувала, лише поодиноко, один раз в місяць приходила готувати їжу, до того ж, з продуктів, які вона (позивачка) самотужки купувала, що є підставою для розірвання договору довічного утримання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 25.07.2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., за реєстраційним номером 2164.

Скасовано обтяження на нерухоме майно, а саме: заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , встановлену 25.07.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. на підставі договору довічного утримання (догляду) від 25.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №2164, номер запису про обтяження: 37477355, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53299826.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9336 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, зокрема, безпідставно не взяв до уваги її показання, як свідка, а також показання свідка ОСОБА_4 (її чоловіка) з приводу обставин виконання договору: надання догляду, грошового утримання, приготування їжі, купівлі продуктів, одягу, побутових приладів, що підтверджено також відповідними копіями квитанцій.

Наголошує, що факти утримання та догляду позивачки були підтверджені її (апелянта) чоловіком, який приходив разом із нею до ОСОБА_3 , і остання бачила його, тому могла б цю обставину особисто підтвердити. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання їхньої сторони про додатковий допит позивача ОСОБА_3 , як свідка, оскільки її показання мають значення для об`єктивного розгляду справи, а завершенню допиту перешкодило оголошення в місті повітряної тривоги.

При цьому, апелянт звертає увагу, що у суді першої інстанції позивач не давала чітких відповідей на поставлені їй запитання, які стосувались предмету доказування в даній справі, не дала правильної відповіді про те, коли було підписано договір та на більш конкретні питання, які носили характер давності один тиждень, вона чітко не пам`ятала, чи виконувались належним чином обов`язки за договором та чи надавались їй грошові кошти на утримання, хоча в інших відповідях на запитання ОСОБА_3 чітко вказувала, що відповідачка до неї приходила і допомагала.

На переконання апелянта, для встановлення правдивості наданої позивачкою інформації, що становить предмет доказування в даній справі, необхідне встановлення її психологічного стану, у зв`язку з чим їхньою стороною заявлялося клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, однак, у задоволенні такого їм було необґрунтовано відмовлено.

Апелянт зазначає, що позивачка викривляє факти, які мали місце в минулому в частині спірних правовідносин сторін.

Вважає, що суду апеляційної інстанції необхідно додатково допитати позивачку з метою встановлення фактів на предмет здійснення догляду та матеріального грошового утримання на загальну суму, близько 80000 грн.

Апелянт наголошує, що за власний рахунок оплачувала комунальні платежі, однак, на прохання позивачки, платником вказувала саме її - ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями, які зберігались в спеціальному блокноті у приміщенні квартири позивачки.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно розірвано договір довічного утримання, оскільки всі зобов`язання за договором нею виконувались у повному обсязі.

22.03.2023 року від позивачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує доводи та вимоги апелянта.

Позивач вважає, що суд вірно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4 , який є чоловіком відповідачки, оскільки він є зацікавленою особою, так як усе майно під час шлюбу набувається у спільну сумісну власність.

Стверджує, що оплату комунальних послуг здійснювала вона сама через поштове відділення, а допитувати її повторно є недоцільно, у зв`язку з похилим віком.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст.745 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

У статті 750 ЦК України вказано, що набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до статті 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Статтею 754 ЦК України визначено, що набувач не має права до смерті відчужувача продавати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Пунктом першим частини першої статті 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до частини першої статті 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Судом встановлено, що 25.07.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №2164.

Відповідно до пункту 1 договору, ОСОБА_3 (відчужувач) передала у власність ОСОБА_1 (набувачу) квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язувалась забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором.

Так, зокрема, пунктом 6 договору визначено, що набувач зобов`язана надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (піклування). За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення з утримання (догляду) складає - 1000 грн. на місяць. Дана сума повинна сплачуватися набувачем відчужувачу не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного місяця за наступний місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 7 договору, догляд (опікування), що надається набувачем відчужувачу, включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача; здійснення догляду та надання необхідної допомоги. До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом.

Окрім того, набувач зобов`язався безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Згідно з пунктом 11 договору, на квартиру, яка є предметом даного договору, приватним нотаріусом накладено заборону відчуження.

Пунктом 14 договору передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх зобов`язань, незалежно від її вини.

Згідно з пунктом 15 договору, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Задовольняючи вимоги позивачки про розірвання договору, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою неповно та неналежно виконувались умови договору.

Так, зокрема, в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт надання відповідачкою матеріального забезпечення у розмірі 1000 грн., щомісячно, до моменту звернення позивачки до суду із вказаним позовом, оскільки всі надані відповідачкою квитанції стосуються періоду, вже після пред`явлення до неї вимоги про розірвання договору довічного утримання.

Відсутні й докази на підтвердження оплати відповідачкою за власний рахунок комунальних послуг та виконання інших зобов`язань, які б можна було підтвердити документально - письмовими доказами (квитанціями, чеками, виписками по рахунку тощо).

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачкою не надано жодного належного письмового доказу, який би підтверджував факт виконання нею зобов`язань за вказаним договором, окрім, як показань допитаного, як свідка, її чоловіка, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Отже, по суті спір вирішений судом правильно, висновки суду є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи, які суд встановив, давши належну оцінку доказам, які подала кожна із сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а тому рішення в цій частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Водночас, суд допустив порушення вимог процесуального закону при вирішенні питання розподілу судових витрат, зокрема, неправильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки у користь позивачки, визначивши його за ставкою, яка встановлена для вимоги майнового характеру, позаяк, позивачка звернулась до суду з позовом із двома позовними вимогами немайнового характеру, тому розмір присуджених з відповідачки на користь позивачки судових витрат у виді судового збору за подання позовної заяви підлягає зменшенню з 9336 грн. 60 коп. до 1984 грн. 80 коп., відтак, рішення в цій частині необхідно змінити.

У зв`язку з перебуванням одного із членів колегії суддів у відпустці в період з 30 травня по 07 червня 2023 року, повний текст постанови складений у перший робочий день після виходу судді з відпустки - 08 червня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2023 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 , змінити, зменшивши його з 9336 гривень 60 копійок до 1984 гривень 80 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 червня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич