Справа № 456/3812/22
Провадження № 2/456/270/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачка ОСОБА_1 просить розірвати шлюб, зареєстрований 05.04.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 77, між нею та ОСОБА_2 та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. За час спільного проживання їхні відносини поступово погіршувалися. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сімейне життя, що, в свою чергу, призводило до постійних конфліктів. Все це призвело до того, що вона втратила до відповідача почуття розуміння, поваги та любові, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. З вересня 2020 року вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, їхня сім`я розпалася та існує тільки формально, примирення між ними неможливе, як і подальше сімейне життя, а тому вона змушена звертатись до суду з вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, не цікавиться їх здоров`ям та вихованням, не приділяє їм належної уваги, ухиляється добровільно їх утримувати, чим не виконує обов`язку щодо утримання батьками своїх дітей. Домовленості про добровільне надання допомоги з відповідачем не досягнуто. ОСОБА_2 працевлаштований за кордоном, отримує високий дохід, інших утриманців не має, однак не бажає належним чином матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому вона звертається з позовом до суду про стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом на подання відзиву, в якому погодився з вимогою позивачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, однак при визначенні їх розміру просив урахувати вимоги чинного законодавства України, розділивши порівну між ними судові витрати по справі.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2022 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 13/

Ухвалою від 15.11.2022 позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишено без руху та надано позивачці термін для усунення недоліків /а.с. 14-15/.

12.12.2022 позивачкою подано заяву про усунення недоліків /а.с. 19-27/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.01.2023 /а.с. 28/.

В судовому засіданні 13.01.2023 встановлено, що відповідач проживає в Республіці Польща та прийнято рішення про звернення до Республіки Польща із дорученням про вручення документів /а.с. 35-39/.

23.10.2023 від відповідача отримано звернення не електронну адресу суду, з якого встановлено, що останній отримав надіслані йому документи. Додатково відповідачем наведено свою позицію щодо пред`явленого до нього позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Розгляд справи по суті відбувся 03.11.2023 без участі сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечив, однак при визначенні їх розміру просив урахувати вимоги чинного законодавства України та розділити порівну між ним та позивачкою судові витрати по справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05.04.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 77 /а.с. 6/.

Також судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 01.07.2008 та серії НОМЕР_2 від 03.05.2012 /а.с. 8-9/.

Відповідно до довідки № 905 від 04.11.2022, виданої КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» Стрийської міської ради, діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають разом з позивачкою ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1304- від 14.10.2022 позивачка ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_1 /а.с. 7/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності в сторін малолітніх дітей, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, а також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що сім`я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, що вони підтвердили в поданих ними заявах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , а відповідач добровільно регулярно коштів на їх утримання не надає, хоча в силу закону зобов`язаний це робити.

На підтвердження зазначеного розміру та можливості його сплати відповідачем позивачка покликається на наявність у відповідача постійної роботи та отримувані ним доходи.

Відповідач у надісланих суду поясненнях зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей, проте не погоджується з розміром щомісячного платежу.

Так, у даному конкретному випадку суд враховує, що відповідач періодично добровільно надає кошти на утримання дітей, про що свідчать долучені платіжні чеки про переказ грошових коштів позивачці.

Суд враховує стан здоров`я (відсутність відомостей про наявність інвалідності) та вік відповідача, доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб чи за станом здоров`я неспроможний утримувати малолітніх дітей, суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище обставини у своїй сукупності спростовують твердження позивачки про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки покладення на відповідача обов`язку сплати аліментів саме в такому розмірі призведе до істотного порушення його майнового стану та поставить платника аліментів у вкрай скрутне матеріальне становище.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів слід задовольнити частково: шлюб розірвати та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2022 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищенаведеного суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, яким надано правову оцінку в ході розгляду справи, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів слід задовольнити частково з рахування встановлених судом обставин.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

А тому судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу слід залишити за позивачкою на її вимогу.

Проте відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60грн.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.11.2023, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 03.11.2023, а датою складення повного тексту судового рішення 13.11.2023.

Керуючись ст. 110, 112, 180-183 СК України, ст. 12, 13, 81, 206, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований 05.04.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 77, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України у Херсонській області 20.05.2008; РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України у Херсонській області 12.09.2004).

Після розірвання шлюбу позивачка залишається на прізвищі ОСОБА_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України у Херсонській області 12.09.2004) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України у Херсонській області 20.05.2008; РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2022 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2023 року.

Суддя Л.В.Гула