КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Ільєвої Т.Г. в м. Київ 13 червня 2023 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, сплаченого на підставі попереднього договору,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з відповідача на свою користь аванс в розмірі 239573,54 грн., сплачений нею на підставі попереднього договору від 03 грудня 2019 року, покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в даній справі Печерським районним судом м. Києва 02 червня 2021 року було постановлено рішення, яким її позов задоволено, рішення набрало законної сили та примусово виконане в процесі виконавчого провадження, відкритого 08 листопада 2021 року, тобто судовий процес був закінчений примусовим виконанням рішення суду.

В березні 2022 року з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України та запровадженням воєнного стану вона була змушена виїхати в безпечне місце, до червня 2023 року перебуваючи в Республіці Хорватія. Повернувшись в Україну 25 червня 2023 року, вона дізналася, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року скасоване і 13 червня 2023 року постановлена ухвала про залишення її позову без розгляду.

Вказувала, що суд першої інстанції, залишаючи її позов без розгляду, послався на ст. 223, ч. 3 ст. 257 ЦПК України, не з`ясувавши обставин, за яких справа мала розглядатися за відсутності позивача. Зокрема, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи у її відсутності, про що навіть зазначено в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року.

Зазначала, що суд першої інстанції не з`ясував і не вказав в ухвалі обставин, які перешкоджають розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Вважала, що за наявності в матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи без її участі та відсутності обставин, які перешкоджають розгляду справи по суті, суд першої інстанції мав розглянути позов ОСОБА_1 та постановити відповідне рішення, враховуючи, що справа № 757/16846/20-ц вже була розглянута по суті без участі позивача і в цій справі вже було ухвалено рішення від 02 червня 2021 року за відсутності позивача.

Зазначала, що ухвала від 13 червня 2023 року про залишення позову без розгляду постановлена з порушенням ст. 223, 257 ЦПК України.

Наголошувала, що висновки суду першої інстанції щодо обов`язку ОСОБА_1 цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки не відповідають обставинам справи, оскільки після розгляду справи № 757/16846/20-ц по суті, ухвалення в цій справі рішення від 02 червня 2021 року про задоволення позову та його виконання в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 перестала бути стороною судового розгляду і відповідно мати обов`язок цікавитися провадженням в справі.

Звертала увагу, що в період з березня 2022 року до 25 червня 2023 року перебувала за кордоном в Республіці Хорватія, переховуючись від військової агресії, маючи похилий вік 72 роки та проблеми зі здоров`ям, об`єктивно не мала можливості отримувати будь-які документи та судові повістки, надіслані за адресою реєстрації в Україні та бути обізнаною про скасування вже виконаного судового рішення.

До апеляційної скарги додано копію документу, виданого на ім`я позивача, складеного іноземною мовою, без належним чином засвідченого перекладу на українську мову, та копію паспортного документу ОСОБА_1 для виїзду за кордон з відміткою про в`їзд на територію України 25 червня 2023 року, а також роздруківку з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно якої виконавче провадження № НОМЕР_1, в якому боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 , перебуває в стані завершення.

Від відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзивів на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, наводячи власні спростування доводів апеляційної скарги.

Зазначав, що заява про перегляд заочного рішення подана ним 07 грудня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення, а 07 липня 2022 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 03 серпня 2022 року.

У справі було призначено чотири підготовчі засідання, на які позивач не з`явилася. Судом та представником відповідача було вжито всі можливі заходи щодо належного повідомлення позивача, судові повістки направлялися за адресою, зазначеною в процесуальних документах, які позивач подавала до суду.

Представник відповідача, розуміючи стан фінансування судів та забезпечення суду поштовими марками, яке було критичним в 2022 році, задля забезпечення належних строків розгляду справи та уникнення навмисного затягування судового процесу, відправляв судові повістки на адресу позивача та її представника. При цьому представник позивача отримував судові повістки від суду першої інстанції, не повідомляв суд про розірвання договору про надання правової допомоги, припинення договірних відносин з клієнтом, тому у суду та відповідача були підстави вважати, що у позивача є представник.

Наголошував, що повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Оскільки позивач та її представник були належним чином повідомлені, докази направлення та підтвердження містяться в матеріалах справи, сторона позивача не з`явилася на жодні підготовчі та судові засідання, позивачем та її представником не було подано клопотання про розгляд справи за відсутності, були всі підстави для залишення позову без розгляду.

Вказував, що поважні причини неявки в судове засідання, на які посилається позивач, зокрема в зв`язку з важкими умовами життя під час воєнного стану, неможливість повернення до України, проблеми зі здоров`ям, на думку відповідача, не спростовують висновків суду про залишення позову без розгляду.

Наголошував, що на осіб, які беруть участь в справі, і на позивача покладається загальний обов`язок добросовісного здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, під чим розуміється така реалізація прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Звертав увагу, що в апеляційній скарзі позивачем не було зазначено, в чому саме полягає неправильне застосування судом матеріального та (або) процесуального законодавства, що призвело до постановлення незаконного рішення та порушення її прав як сторони судового процесу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду ухвалою від 13 червня 2023 року на підставі ст. 223, ч. 3 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та/або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, не повідомили про причини неявки, не подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року відкрито провадження у справі № 757/16846/20-ц (а. с. 45 т. 1).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в розмірі 239573,54 грн., сплачений на підставі попереднього договору від 03 грудня 2019 року, покладено на відповідача судові витрати (а. с. 80 - 85 т. 1).

03 листопада 2021 року представником позивача отримано виконавчий лист (а. с. 87 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року скасовано, призначено підготовче засідання з повідомленням сторін на 03 серпня 2022 року (а. с. 211 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 24 квітня 2023 року (а. с. 7 - 8 т. 2).

Позивачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_4 направлено судові повістки про виклик до суду на 24 квітня 2023 року (а. с. 10 - 11 т. 2).

На а. с. 17 т. 2 наявна довідка Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року про те, що судове провадження № 575/16846/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, призначене на 24 квітня 2023 року, було знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Позивачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_4 направлено судові повістки про виклик до суду на 13 червня 2023 року (а. с. 19 - 20 т. 2).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а. с. 26 - 27 т. 2).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач та/або її представник були належним чином повідомлені про розгляд справи на 13 червня 2023 року, враховуючи відсутність розписок або рекомендованих повідомлень про вручення поштової кореспонденції із відповідними відмітками.

На а. с. 21 т. 2 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого представником позивача ОСОБА_4 отримано судову повістку 01 червня 2023 року, разом із тим, дата судового засідання, про яке представник позивача повідомлявся судом, не зазначена.

Також на а. с. 22 т. 2 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого позивач ОСОБА_1 відсутня за вказаною адресою, разом із тим, дата судового засідання, про яке позивач повідомлялася судом, не зазначена.

Крім того, минуле судове засідання, призначене на 24 квітня 2023 року, не відбулось в зв`язку з відпусткою судді, про що складено довідку Печерського районного суду м. Києва (а. с. 17 т. 2).

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про другу поспіль неявку позивача після призначення справи до розгляду по суті є передчасними та помилковими.

Також судом першої інстанції в ухвалі від 13 червня 2023 року безпідставно враховано неявку позивача в підготовчі засідання, призначені на 03 серпня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 30 січня 2023 року, 07 березня 2023 року, з огляду на те, що п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України регулює питання наслідків неявки в судове засідання учасника справи саме під час розгляду справи по суті, а не під час підготовчого провадження.

Дані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 жовтня 2019 року в справі № 759/15271/17, від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19, від 18 січня 2021 року у справі № 760/22245/18, від 20 січня 2021 року у справі № 569/5089/17, від 10 лютого 2021 року у справі № 598/2250/19, 01 вересня 2021 року у справі № 757/54510/17, від 01 листопада 2023 року в справі № 182/4364/19.

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що первісний розгляд справи № 757/16846/20-ц закінчився ухваленням заочного рішення, на виконання якого представником позивача було отримано виконавчий документ, пред`явлений до виконання, і судове рішення було фактично виконане, відтак ОСОБА_1 перестала бути стороною судового розгляду і відповідно мати обов`язок цікавитися провадженням в справі.

Позивачем ОСОБА_1 не отримувалися судові повістки після скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в матеріалах справи, оскільки направлена на її адресу судом першої інстанції поштова кореспонденція повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також позивачем ОСОБА_1 підтверджено обставини неможливості отримання нею судових повісток за вказаною в матеріалах справи зареєстрованою адресою проживання в зв`язку з виїздом за межі України в зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України, що є загальновідомою обставиною.

Докази повідомлення позивача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи будь-яким іншим чином в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, є безпідставними посилання суду першої інстанції на судову практику ЄСПЛ, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки.

Позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату її інтересу до власної позовної заяви, відтак, використаний судом процесуальний засіб у виді залишення позову без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження права позивача на судовий захист.

Виходячи із вищевикладеного, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року не може вважатись законною та обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами апеляційної скарги про наявність в матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 до суду першої інстанції подано заяву від 02 червня 2021 року, в якій позивач, посилаючись на багаторазову неявку відповідача, відсутність даних щодо отримання позову, просила ухвалити заочне рішення та задовольнити позов (а. с. 69 т. 1), а в заяві від 06 квітня 2021 року просила розглянути заяву про забезпечення позову без участі сторони позивача та призначити розгляд справи по суті заявлених позовних вимог (а. с. 70 т. 1).

Таким чином, зі змісту поданих позивачем заяв, ОСОБА_1 просила провести розгляд справи у її відсутності лише в частині розгляду заяви про забезпечення позову.

Посилання ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, яким було встановлено інші обставини, а саме подання позивачем заяви про розгляд справи у її відсутності, апеляційний суд відхиляє як неспроможні, з огляду на скасування даного рішення ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року.

Однак, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин щодо помилковості висновків суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, дані доводи не впливають на висновки апеляційного суду про необхідність скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.