Постанова

Іменем України

07 червня 2023 року

м. Київ

справа № 348/1763/19

провадження № 61-2510св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»,

третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк Світлана Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Василишин Л. В., Пнівчук О. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс груп»), у якому просила суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. 06 лютого 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 2534, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначала, що 06 листопада 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на належну їй земельну ділянку загальною площею 0, 6546 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цим виконавчим написом за рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, задоволено вимоги закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») у розмірі 46 325, 47 доларів США та витрати з вчинення виконавчого напису в розмірі 1 700, 00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. від 14 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вказувала, що у нотаріуса не було законних підстав для вчинення цього виконавчого напису, оскільки він не підтверджує факт наявності у неї безспірного боргу перед відповідачем, не містить таких обов`язкових реквізитів як строк, за який провадиться стягнення, суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення.

Окрім того, позивач стверджувала, що вона не отримувала від відповідача жодних вимог або повідомлень про заборгованість та наміри звернути стягнення на її нерухоме майно, у зв`язку з чим була позбавлена можливості заперечити з приводу визначеної банком заборгованості.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. 06 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 2534, про звернення стягнення на земельну ділянку загальною площею 0, 6546 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка на підставі договору іпотеки № РСL-600/006І/2006, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. за реєстровим № Д-3, передана в іпотеку акціонерному комерційному банку «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ЗАТ «ОТП Банк», таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (яка діяла на час вчинення виконавчого напису), оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2021 року стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 12 118, 40 грн сплачених судових витрат, з яких: 768, 40 грн - судовий збір, 11 350, 00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року залучено ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» до участі у справі в якості процесуального правонаступника сторони відповідача замість ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду з пропуском позовної давності, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин такого та необізнаності про існування оспорюваного виконавчого напису не надала, а стороною відповідача подано письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Разом з тим апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що документи, які були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не досліджено всі зібрані у справі докази, висновок суду про пропуск позовної давності ґрунтується на припущеннях. Заявник вказує, що позовна давність при зверненні з позовом нею не була пропущена, оскільки про існування виконавчого напису нотаріуса вона дізналась після отримання постанови приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. від 14 лютого 2019 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання цього напису. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надіслання їй у грудні 2008 року постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, заявник зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що суд не з`ясував правовий статус апелянта. На думку ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» не є учасником справи, а тому апеляційне провадження підлягало закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

02 червня 2022 року справа № 348/1763/19 надійшла до Верховного Суду.

Представник ТОВ «ФК «Укрфінанс груп»- адвокат Дорошенко М. А. надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення.

Інші учасники справи у встановлений судом строк відзивів не подали.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 06 січня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CNL-600/0031/2006, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних та терміном повернення кредиту до 06 січня 2016 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 січня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PCL-600/006I/2006, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 0, 6546 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань ЗАТ «ОТП Банк» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 іпотечне повідомлення від 19 жовтня 2007 року № 01-11/3997 про сплату заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми кредиту в розмірі 35 364, 71 грн, а також суми відсотків та пені за порушення умов кредитного договору, нарахованих на дату погашення кредиту. Також роз'яснено, що у випадку невиконання вимог ЗАТ «ОТП Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що іпотечне повідомлення, в якому ЗАТ «ОТП Банк» вимагало погасити заборгованість та попереджало, що у випадку невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 отримала 01 листопада 2007 року.

З указаного іпотечного повідомлення вбачається, що 11 жовтня 2006 року ЗАТ «ОТП Банк» скеровувало на адресу ОСОБА_2 вимогу від 11 жовтня 2006 року № 22-4/8410 про повне погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі суми кредиту - 37 666, 60 доларів США, суми процентів - 952, 26 доларів США, суми пені - 1 443, 81 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що надавався банком нотаріусу з заявою про вчинення виконавчого напису, станом на 01 жовтня 2008 року сума заборгованості за кредитом становила 34 364, 66 доларів США, сума процентів - 865, 01 доларів США, сума пені - 4 095, 80 доларів США.

06 листопада 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0, 6546 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з указаним виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 46 325, 47 доларів США та витрати з вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700, 00 грн.

28 травня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» отримало право вимоги за кредитними договорами відповідно до переліку, укладеними між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позичальниками, у тому числі й кредитним договором, укладеним зі ОСОБА_2

07 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно.

Апеляційним судом також встановлено, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса неодноразово пред'являвся до примусового виконання. Так, постановами від 22 грудня 2008 року, від 17 березня 2010 року та від 22 серпня 2012 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Поповичем С. М. були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого напису від 06 листопада 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2534. Боржника було зобов'язано добровільно виконати виконавчий напис у визначений в постановах строк.

Копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилались ОСОБА_1 на адресу, яка була зазначена в договорі іпотеки, а саме: АДРЕСА_2 .

В ході примусового виконання виконавчого напису державними виконавцями складались акти опису й арешту майна від 16 березня 2009 року, від 11 квітня 2013 року та виносились постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16 лютого 2017 року та від 21 грудня 2017 року. Арештоване майно (земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) передавалось для реалізації на прилюдних торгах.

Про проведення аукціону у жовтні та грудні 2009 року ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» також повідомляло ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав заяву про застосування позовної давності.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

У постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов'язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше.

Виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов'язаною особою свого договірного обов'язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку.

У досліджуваних правовідносинах така вимога, у першу чергу, спрямована на пред'явлення до боржника претензії щодо виконання свого основного обов'язку, що випливає з кредитного договору; у другу чергу, кредитор використовує своє право на реалізацію своїх повноважень із акцесорного зобов'язання - іпотеки.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 06 листопада 2008 року, таким, що не підлягає виконанню, у серпні 2019 року, тобто поза межами визначеної статтею 257 ЦПК України позовної давності тривалістю у три роки, хоча об'єктивно мала можливість знати про обставини порушення своїх прав ще в грудні 2008 року, оскільки отримала іпотечне повідомлення, на адресу її місця проживання неодноразово направлялись постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, акти опису й арешту земельної ділянки. При цьому, здійснюючи право власності на належне їй майно, позивач мала діяти відповідально, зокрема виявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаною про його стан тощо.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, скасовуючи рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом з пропуском позовної давності, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин такого та необізнаності про існування оспорюваного виконавчого напису не надала, а стороною відповідача було подано письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Аргументи ОСОБА_1 стосовно того, що апеляційний суд не з`ясував правовий статус ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», не врахував, що апеляційне провадження підлягало закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України та застосував в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у наведених в касаційній скарзі постановах Верховного Суду, колегією суддів не беруться до уваги з огляду на те, що ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року про заміну сторони у справі відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України підлягає касаційному оскарженню, проте заявник не скористалась правом на таке оскарження.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстав для її скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов