Справа № 461/5171/22
Провадження № 2/466/637/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Хомляк О.М.

учасники справи: позивач акціонерне товариство

«Страхова компанія «ІНГО»

відповідач ОСОБА_1

представник позивача Хом`як О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» (далі АТ «СК «Інго», позивач) звернулось до Галицького районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди у розмірі 24 560,89 грн. в якості компенсації суми страхової виплати за договором добровільного страхування майна (транспортного засобу).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 жовтня 2021 року на перехресті вул.Нова вул.Б.Хмельницького у м.Львові сталась ДТП за участю автомобілів «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (далі - відповідач) та «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у АТ «СК «Інго» (надалі - позивач) на підставі договору добровільного страхування №640527750.21 з терміном дії від 06.02.2021 року до 05.02.2022 року та з франшизою - 0.00 грн. (надалі - договір страхування).

Згідно пунктів 2.2, 2.3 договору страхування - страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів; попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угону. Виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу.

Згідно рахунку на оплату ремонту № від 08.11.2021 року, - загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 склала 36 901.60 грн.

23 листопада 2023 року позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 завдану шкоду у розмірі 36 901.60 грн. згідно виставленого рахунку на ремонт та набув право зворотної вимоги до особи, винної у завданні шкоди та її страховика у розмірі фактично понесених витрат.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2022 року громадянина ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» згідно полісу № 205042518 зі строком дії від 21.07.2021 року до 20.07.2022 року та франшизою у розмірі 2600,00 грн.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 29775.34грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , складає 14940,71 грн.

Враховуючи зазначене 03.06.2022 року позивач звернувся до страховика відповідача ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» із заявою про компенсацію суми страхової виплати. 28.07.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» компенсувало позивачу суму страхової виплати.

Відповідно до ст. ст. 22.1. та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, статтями 22.1. та 29 Закону передбачено обмеження виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахування значення фізичного зносу (оцінена матеріальна шкода).

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, зокрема Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, - вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 14940.71 грн. Полісом обов`язкового страхування Відповідача № 205042518 було передбачено франшизу у розмірі 2600,00 грн. Отже, сума вимоги до страховика відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» могла складати лише 12 340,71 грн. (14940,71 грн. -2600,00 грн.).

Враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 36 901,60 грн., наявність ліміту майнової відповідальності страховика відповідача з урахуванням франшизи у розмірі 12 340,71 грн., - позивач вважає, що решта завданої шкоди у розмірі 24560,89 грн. (36901,60 грн. 12340,71 грн.) підлягає до стягнення з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди (винуватця ДТП) та володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі положень ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 ЦК України. Таким чином позивач вважає своє право порушеним за захистом його звертається до суду. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 12.1. Закону. розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст.1194 ЦК України особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із цим позивач вважає своє право порушеним, за захистом якого звернувся до суду в порядку позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2022 року справу передану для розгляду судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. від 03 жовтня 2022 року вищевказану передано на розгляд Шевченківського районного суду м.Львова за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2022 року справу передану для розгляду судді Шевченківського районного суду м.Львова Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Кавацюка В.І. від 28 жовтня 2022 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

30 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зіслався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в державі континентального права (країні) - Союзі Радянських Соціалістичних Республік, з її Конституцією 1936 року на території республіки УРСР. Він набув громадянство СРСР по народженню відповідно до ст. 17 вказаної Конституції. Стверджує про те, що надалі залишається громадянином СРСР (людиною) громадянином держави континентального права (країни) соціалістичної держави робітників і селян з її Конституцією, яка є Основним Законом СРСР. Вважає, що найбільший зв`язок у нього є не з самостійною державою Україна, а з Союзом Радянських Соціалістичних Республік з огляду на те, що він народився на території СРСР; набув громадянство вказаної країни при народженні; має збережене громадянство СРСР і фактично проживає на території СРСР, хоча юридично, тимчасово проживає в державі приватного (морського) права Україні внаслідок введення його в оману під час реєстрації громадянином України в державі Україна. З державою Україна його поєднує лише фізична особа з ідентифікаційним кодом, що була створена для його участі у цивільних відносинах.

Доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, фактично зводяться до суб`єктивного аналізу відповідача юридичних процесів формування та існування СРСР, його державного і суспільного устрою та політичної системи. Відповідач вважає, що СРСР як країна (держава континентального права) залишилася єдиною, а Референдум щодо підтвердження Акту проголошення незалежності України не відповідав умовам Закону СРСР від 03.04.1990 року «Про порядок вирішення питань, пов`язаних із виходом союзної республіки з СРСР». Тому він вважає свій паспорт громадянина України паспортом громадянина СРСР, що постійно проживає за кордоном, який зареєстрував у 2000 році для участі в цивільно-правових відносинах у державі (морського) приватного права Україні.

По суті доводів, наведених у позовній заяві, стверджує про те, що у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди були винні обидва її учасники, він та водій іншого транспортного засобу «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 . Заявлений позов вважає безпідставним, оскільки на момент скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахованою в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісами обов`язкового та добровільного страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, на думку відповідача, позивач мав би звертатися з регресними вимогами до вказаної юридичної особи, оскільки він вважає себе неналежним відповідачем. На підтвердження заперечень додав до матеріалів справи копії страхових полісів, довідку Державної архівної служби України від 12.07.2022 року та квитанцію від 10.05.2023 року про перерахунок позивачу грошових коштів у розмірі 2600.00 грн. в якості компенсації суми франшизи.

20 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав додаткові пояснення у справі, згідно яких зіслався на висновки Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування норм права, що викладені у Постанові від 04.07.2018 №755/18006/15-ц .

Відповідно до п 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків про правильне застосування норм права, що викладені у Постанові Великої Палата Верховного Суду від 04.07.2018 № 755/18006/15-ц:

68. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик , хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

70. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

71. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник

обов`язок з виплати страхового кодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37 відмова у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно матеріалів справи вбачається, що суб`єкт зовнішньоекономічних відносин не звертався до страховика цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в даному випадку ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ») із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до полісу №ЕР-205042518 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000грн.

Відповідно до Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «Відповідальний водій» №35 страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, внаслідок ДТП під час експлуатації ЗТЗ «Chrysler 300 с» д.н.з. НОМЕР_1 становить 100 000 грн.

Страхова сума цивільно-правової відповідальності, під час експлуатації ЗТЗ Chrysler 300 с» д.н.з. НОМЕР_1 становить 130 000грн. та додатково 100 000грн. за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.

За загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В даному випадку ліміт відповідальності страховика становить 230 000 грн. На його особу, ( ОСОБА_1 ), згідно договору/полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та законодавства України, покладається відшкодування у розмірі франшизи (2600 грн.).

Отже, згідно вищеописаного та ст.ст. 3, 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», суб`єктом зовнішньо економічних відносин повинно було бути реалізовано шляхом звернення з позовом до страховика (ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»), в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія авто «Chrysler 300с» з н.з. НОМЕР_1 ).

Зазначає, що суб`єкт зовнішньоекономічних відносин подав позов до неналежного відповідача.

Крім цього, 06 червня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи квитанцію про здійснення оплати розміру франшизи в сумі 2 600грн., згідно полісу №ЕР-205042518, на рахунок АТ «СК «Інго».

В судовому засіданні 10 травня 2023 року представник позивача АТ «СК «Інго» Хом`як О.Г. позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 10 травня 2023 року проти задоволення позову заперечив, зіславшись на викладені у відзиві на позов обставини, просив у позові відмовити.

В судове засідання, яке було призначено на 29 листопада 2023 року о 16.40 год. представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому порядку, та подав письмову заяву, зі змісту якої убачається, що він просить проводити розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у ній документів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання, яке було призначено на 29 листопада 2023 року о 16.40 год не з`явився та подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у позові.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 29 листопада 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача АТ «СК «Інго» Хом`яка О.Г., відповідача ОСОБА_1 , з`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи по суті заявлених вимог судом було встановлено, що між АТ «СК «Інго» та громадянином ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №640527750.21. Згідно п.2.1. Договору добровільного страхування, предметом договору визначено майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Рено Кангу» р.н. НОМЕР_2 . Страхова сума 226 000.00 грн. Франшиза за всіма страховими випадками 0.00 грн. Відповідно до п.2.2. Договору добровільного страхування, страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів; попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угону. Відповідно до п.2.3. Договору добровільного страхування, виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу (з урахуванням вимог п.10.2.5. Договору). Відповідно до п.5.1. Договору добровільного страхування, строк дії договору з 0.00 год 06.02.2021 року до 24.00 год. 05.02.2022 року.

29.10.2021 року о 16.35 год. на перехресті вул.Нова, 18 вул.Б.Хмельницького у с. Малехів, Львівського району, Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 . ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , який рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу у русі автомобілю «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , що рухався по головній.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2022 року по справі № 466/10670/21 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної сили 27.01.2022 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті скоєння ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 02.11.2021 року страхувальник звернувся до позивача із письмовим повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно рахунку ФОП ОСОБА_4 на оплату ремонту № від 08.11.2021 року, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 36 901,60 грн. Згідно

Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , складає 14 940,71 грн.

Позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 завдану шкоду у розмірі 36 901,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23494 від 23.11.2021 року, та набув право зворотної вимоги до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика в розмірі фактично понесених витрат.

Цивільна відповідальність власника автомобіля марки «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205042518, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000.00 грн.; та шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 260000.00 грн.; зі строком дії від 21.07.2021 року до 20.07.2022 року та франшизою у розмірі 2600.00 грн.; а також договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 35 від 20.07.2021 року з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 100000.00 грн. та строком дії договору від 20.07.2021 року до 20.07.2022 року.

З огляду на наявність у відповідача договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач звернувся до страховика відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою від 03.06.2022 року про компенсацію суми страхової виплати. З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» компенсувало позивачу суму страхової виплати у розмірі 12340.71 грн. Такий розрахунок розміру компенсації суми страхової виплати за договором добровільного страхування суд вважає правомірним з огляду на наступне.

Статтею 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача відносного того, що статтями 22.1. та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обмеження виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме відшкодування вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, що є оціненою матеріальною шкодою у визначеному Законом порядку.

Визначення матеріальної шкоди, завданої власникам колісних транспортних засобів здійснюється на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Мінюсту та ФДМУ N 142/5/2092 від 24.11.2003 року (за змінами та доповненнями), (надалі Методика).

Згідно п.1.2. Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Згідно пункту д) п.1.4. Методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Згідно п.2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно п.4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення авто-товарознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, - вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 14940,71 грн. Враховуючи те, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205042518 передбачено франшизу у розмірі 2600.00 грн., яка згідно ст.9 Закону України «Про страхування» не відшкодовується страховиком відповідача, то ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вірно визначила суму страхової виплати у розмірі 12 340,71 грн., яка підлягала до компенсації позивачу (14 940,71 грн. 2 600,00 грн.).

Разом з тим, за результатами виконання умов Договору добровільного страхування позивач набув право зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 36 901,60 грн. Отже, решта завданої шкоди підлягає до стягнення з відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п) 3 ч.1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п) 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), згідно якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одної сторони, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншої, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70).

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Суд касаційної інстанції неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Установивши, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що з винуватця ДТП на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим відшкодуванням.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 року по справі № 922/1436/17 зазначено, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2018 року по справі № 910/3867/16 зазначено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.12.2020 року по справі № 352/1384/18 зазначено, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року у справі № 464/1937/16-ц. Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована, тому саме страхова компанія зобов`язана відшкодовувати заподіяну шкоду у повному розмірі, оскільки остання з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виконала свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і його страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страхувальник відшкодовує різницю між страховою виплатою та завданим збитком, якщо його розмір складається з платежів, які не покриваються страховою компанією. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 21.12.2022 року по справі № 369/13458/20; від 09.11.2022 року по справі № 366/2985/19; від 09.11.2022 року по справі № 497/470/2021; від 28.09.2022 року по справі № 727/182/21; від 21.09.2022 року по справі № 486/716/20; від 14.09.2022 року по справі № 441/756/18; від 14.09.2022 року по справі № 520/7996/18; від 17.08.2022 року по справі № 761/15232/18; від 08.06.2022 року по справі № 757/20129/16-ц; від 25.05.2022 року по справі № 503/1597/16-ц; від 16.02.2022 року по справі № 242/1930/21; від 16.02.2022 року по справі № 725/1670/18; від 16.02.2022 року по справі № 709/370/20; від 16.02.2022 року по справі № 363/5092/18; від 09.02.2022 року по справі № 567/881/18; від 26.01.2022 року по справі № 204/5403/18.

Згідно частини 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки компенсованої позивачу страховиком відповідача суми страхової виплати за договором добровільного страхування (12340.71 грн.) не вистачає для повного відшкодування фактичного розміру завданої шкоди (36901.60 грн.) в межах якого він набув право зворотної вимоги у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування оціненої шкоди страховиком відповідача, то решта шкоди повинна бути відшкодована особою, яка її завдала в загальному порядку.

З долученої до матеріалів справи копії квитанції від 10.05.2023 року вбачається здійснення відповідачем перерахунку через АТ «Універсал Банк» суми грошових коштів у розмірі 2600.00 грн. в якості оплати франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Платник ОСОБА_1 , одержувач АТ «СК Інго». Відтак суд вважає, що зазначена сума підлягає до врахування при прийнятті рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином з відповідача, як особи, що завдала шкоду під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та володільця джерела підвищеної небезпеки, підлягають до стягнення грошові кошти у розмірі 21 960,89 грн., в якості різниці між сумою страхової виплати за договором добровільного страхування, компенсованим розміром завданої матеріальної шкоди у визначеному законом порядку та розміром франшизи, передбаченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (36901,60 грн. 12340,71 грн. 2600,00 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 133 та ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, - до стягнення з відповідача підлягають судові витрати в частині сплаченого позивачем судового збору при зверненні з позовом до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2218,26 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 353 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 979, 993, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 9, 16, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 22.1, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

у х в а л и в :

Позов акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» грошові кошти в сумі 21 960,89 грн (двадцять одну тисячу дев`ятсот шістдесят гривень вісімдесят дев`ять копійок) та 2 218,26 грн. (дві тисячі двісті вісімнадцять гривень двадцять шість копійок) понесених витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

позивач: акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бальварно-Кудрявська, 33, р/р НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлений 04 грудня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк