Справа № 502/1617/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

представника заявника адвоката Жур`яна О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кілійський районний сектор ДМС в Одеській області, про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із вищевказаною заявою.

В обґрунтування заяви представник заявники вказує, що заявниця ОСОБА_1 на родилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ї кочових циган (ромів). Мати народжувала сама, без допомоги та виклику медпраувників. Заявниця народилася у м. Кілія, Одеської області, де діаспора ромів безкоштовно надала сім`ї заявниці житловий будинок для проживання. Після народження заявниці, її мати ніде заявницю не реєструвала, до школи не віддавала, тобто будь-які документи відсутні. З 15 років заявниця працювала на полях. На даний час виникла потреба у отримання документа, а саме паспорта громадянина України, проте зробити це не може, оскільки необхідно встановити факт проживання на території України відповідно до ЗУ «Про громадянство України».

В судовому засіданні представник заявниці адвокат Жур`ян О.М. просив заяву задовольнити з підстав викладених у заяві, проте з уточненнями прохальної частини заяви, оскільки заявниця станом на 13.11.1991 була неповнолітньою, а відтак є необхідність встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» та п.10 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Представник заінтересованої особи Кілійський районний сектор ДМС в Одеській областів судове засідання не зявився.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснили, що знають ОСОБА_4 з дитинства. Зокрема ОСОБА_3 зауважила, що вона з ОСОБА_5 є подругами з дитинства, вчила її писати та читати. ОСОБА_1 з багатодітної сім`ї, її мати ОСОБА_6 , яка на сьогоднішній день є померлою, постійно з дітьми проїжджали до них у гості. Полина з матір`ю та братами і сестрами проживають у м. Кілія з народження.

Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія Ізмаїльського району Одеської Області, що підтверджується з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 22.11.2023.

З акту обстеження по факту проживання особи від 07.08.2023 встановлено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 з моменту народження.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» в редакції Закон від 18.01.2001 №2235-III (із змінами та доповненнями) і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року за №215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: зокрема судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України, від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.

Відповідно до ст. 11 ЦК УРСР, чинного станом на 4 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи наведене, а також те, що, з огляду певних обставин (приналежність заявниці до групи народів індоарійської етнічної групи (циган) та притаманного цій групі способу життя), народження заявниці не було належним чином зареєстроване, станом на 13 листопада 1991 року, а так само й 24 серпня 1991 року, їй було 16 років, а відтак вона не могла виїздити за межі території України, що в сукупності з наведеними доказами та поясненнями свідків, свідчить про постійне проживання заявниці у неповнолітньому віці на території України разом із її матір`ю ОСОБА_6 та іншими членами родини за станом на 13 листопада 1991 року.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 259, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,в неповнолітньому віці на території Україниза станом на 13 листопада 1991 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Березніков