Номер провадження: 22-ц/813/6934/23
Справа № 522/2388/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач акціонерне товариство «Укртелеком»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року,

за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Одеської філії про визнання протиправними дії акціонерного товариства «Укртелеком»,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання протиправними дії акціонерного товариства «Укртелеком», в обґрунтування якої зазначив, що позивачем та відповідачем 23.03.2005 року укладено договір № 7244988 про надання послуг електрозв`язку, згідно з яким йому було встановлено телефон з міським номером НОМЕР_1 та надана можливість користуватися послугами, які перераховані у Додатку 1 до договору.

З 05.10.2022 року домашній телефон позивача не працює. Він звернувся до контакт центру АТ «Укртелеком» з відповідним повідомленням. 06.10.2022 року його повідомили, що з 30.09.2022 року телефон відключено в зв`язку з переводом із провідного зв`язку на безпровідний. Вказані дії здійснено відповідачем без попереднього письмового повідомлення і отримання згоди позивача.

Позивач вважає, що відключення його телефону від мережи зв`язку, порушує його права визначені договором № 7244988 про надання послуг електрозв`язку.

Позивач просив суд, зобов`язати відповідача відновити надання послуг електрозв`язку за телефоном з міським номером .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням суду від 06 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною договору № 7244988 від 23.03.2005 року. Суд критично поставився до обґрунтувань позивача, щодо фактичного переоформлення вказаного договору на його ім`я, адже цей факт заперечується відповідачем та не підтверджується жодними доказами по справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Одеської філії акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання протиправними дії акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, надані на підтвердження обставин переоформлення договору. Зазначає, що представником позивача допущено помилку, а саме не долучено до відзиву доказів на підтвердження вказаних обставин, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про долучення нових доказів, через пропуск строку для їх подання. Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання судом не постановлено відповідну ухвалу, що позбавило ОСОБА_1 права на оскарження вказаної ухвали.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.07.2023 року відповідачу, роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 24.07.2023 року, шляхом направлення на електронну пошту, зазначену у відповідній заяві, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що договір про надання послуг укладений між ОСОБА_2 та Одеською філії акціонерного товариства «Укртелеком». Доказів переоформлення договору не надано. Також зазначає, що ОСОБА_2 , направлялось повідомлення про припинення надання послуг.

Скаржник копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 14.07.2023 року, що підтверджується розпискою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу просила залишити без змін, а скаргу без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною договору № 7244988 від 23.03.2005 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись з позовною заявою ОСОБА_1 зазначив, що його права, як споживача послуг за договором про надання послуг електрозв`язку № 7244988 від 23.03.2005 року порушено відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Укртелеком» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг електрозв`язку № 7244988 від 23.03.2005 року за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п. 1 якого підприємство зв`язку надає послуги електрозв`язку, перераховані у додатку 1 і безоплатні послуги, перераховані в додатку 2.

Пунктами 7.1 та 7.2 вказаного договору встановлено, що вказаний договір набирає чинності з дня підписання і діє п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору, жодна сторона не повідомила про його припинення, то договір вважається дійсним на той же термін.

Відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та споживачами послуг врегульовано, зокрема Законом України «Про електронні комунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295.

Відповідно до п. 3 Правил договір про надання послуг - правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згідно п. 1 ст. 2 Закону України «Про електронні комунікації» абонент - кінцевий користувач, який отримує електронні комунікаційні послуги на умовах договору, укладеного з постачальником електронних комунікаційних послуг.

Отже доказами по справі встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем з 2005 року здійснювалось надання послуг електрозв`язку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про надання послуг електрозв`язку № 7244988 від 23.03.2005 року.

11.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до АТ «Укртелеком» в якій зазначив, що з 05.10.2022 року його домашній телефон не працює, просив відновити постачання електронного (телефонного) зв`язку за номером телефону НОМЕР_1 .

Листом від 25.10.2023 року АТ «Укртелеком» повідомило ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з модернізацією комунікаційної мережі АТ «Укртелеком» 30.09.2022 року припинено надання послуг фіксованого телефонного зв`язку за існуючою проводовою технологією. Технічна можливість відновлення надання послуги фіксованої телефонії за провідною технологією відсутня.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано лист, який адресовано ОСОБА_2 в якому запропоновано взяти участь в проекті «Альтернативна телефонія», також повідомлено, що з 30.08.2022 року надання послуг фіксованого телефонного зв`язку за існуючою проводовою технологією буде припинено повністю.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскільки ОСОБА_1 не був стороною договору про надання послуг електрозв`язку № 7244988 від 23.03.2005 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_1 , з огляду на те, що для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення.

Отже, правом на звернення до суду із позовом про визнання протиправними дій акціонерного товариства «Укртелеком» щодо конкретного договору може лише абонент (споживач таких послуг) за вказаним договором.

Належних та допустимих доказів того, що договір про надання послуг електрозв`язку № 7244988 від 23.03.2005 року укладений між АТ «Укртелеком» та ОСОБА_1 , або до нього вносились зміни в частині споживача у визначеному законом порядку не надано.

Колегія суддів зазначає, що сторона договору - ОСОБА_2 не зверталася до суду за захистом свої порушених чи оспорюваних прав, доказів наявності у ОСОБА_1 повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 не надано, що свідчить про відсутність порушення відповідачем прав саме позивача щодо припинення надання послуг електрозв`язку за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі скаржник зазначає що судом першої інстанції порушено права позивача та помилково не прийнято докази щодо переоформлення договору. Вказані доводи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ухвалою від 21.02.2023 року Приморський районний суд м. Одеси відкрив провадження у вказаній справі та ухвалив розгляд справи проводити в спрощеному провадженні з викликом сторін.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач у відповіді на відзив від 20.03.2023 року зазначив, що договорів був переоформлений з позивачем. Вважав, що вказані обставини підтверджуються попередженням на ім`я позивача про суму боргу, повідомленням про оплату рахунку за вересень. До відповіді на відзив зазначені докази долучені не були.

02.05.2023 року позивач звернувся до суду з клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії рахунків за електрокомунікаційні послуги від 31.08.2022 та 30.09.2022, копію попередження АТ «Укртелеком» щодо сплати заборгованості від 30.09.2022 року, в обґрунтування вказаного клопотання позивач послався на те, що адвокатом Тітовим В.Г. який є особою похилого віку допущено помилку, а саме не додано вказаних доказів до відповіді на відзив.

Приморський районний суд м. Одеси, ухвалою від 06.06.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання про долучення вказаних доказів.

Апеляційний суд не вбачає порушень суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про долучення доказів у зв`язку з пропуском строку, оскільки згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

За загальним правилом, що сформульоване у практиці Європейського суду з прав людини. Держава не несе відповідальності за кожну помилку адвоката в рамках правової допомоги, а також за дії захисту - це є предметом розгляду між скаржником і його адвокатом, у рамках правової допомоги або поза ними. (рішення у справах «Artico v. Italy», «Sannino v. Italy», «Kamasinski v. Austria», «Cuscani v. the United Kingdom»). Тому, посилання на помилку адвоката, не є поважними причинами пропуску на подання доказів та, відповідно, підставою для поновлення процесуального строку.

Позивачем зазначені докази до відповіді на відзив подані не були, не зважаючи на безпосереднє посилання на них в тексті відповіді на відзив, а обставини пропуску строку на їх подання, зазначені у клопотанні від 02.05.2023 року щодо помилки адвоката Тітова В.Г. не є поважними, тому висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи є обґрунтованим.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не можуть бути взяті до уваги долучені до апеляційної скарги докази, які надані з порушенням визначеного ЦПК України порядку.

Посилання на те, що судом першої інстанції не було винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про долучення доказів спростовуються матеріалами справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є, серед іншого, ухвали.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Як вже зазначалось, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про долучення вказаних доказів.

Позивачу, який приймав участь у судовому засіданні 06.06.2023 року було відомо про постановлену, не виходячи до нарадчої кімнати, судом першої інстанції, ухвалу. З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанцій не було винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про долучення доказів.

Враховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова