ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 390/1331/20

провадження № 22-ц/4809/417/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А. М., Дуковський О. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2022 року (суддя Бойко І.А.),-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з вимогою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , з позовом про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно, а саме:

- встановити факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном - будинком по АДРЕСА_1 ;

-визнати право власності на будинок в порядку спадкування за ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано наступним. Житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був дід позивачки ОСОБА_6 . Останній проживав у зазначеному будинку разом зі своєю дружиною - бабою позивача - ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), яка було членом колгоспного двору.

У подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були діти - син ОСОБА_8 та мати позивача - ОСОБА_9 (в подальшому ОСОБА_10 ).

Після смерті ОСОБА_6 , померлого у 1996 році та ОСОБА_3 , також померлої в тому ж році, спадкоємцями першої черги були їх діти - ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 після смерті своїх батьків фактично вступила в оперативне управління спадковим майном, оскільки доглядала за матір`ю ОСОБА_3 до дня її смерті та подала заяву про прийняття спадщини до Другої Кіровоградської нотаріальної контори. Оформити спадщину не встигла, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

За життя ОСОБА_5 передала ключі від спірного будинку позивачу для здійснення догляду за ним та його утриманням. Після смерті матері позивач фактично вступила в оперативне управління спадковим майном, у неї були ключі від будинку, вона забрала всі документи на будинок, ощадкнижки діда ОСОБА_6 , особисті речі. Після поховання матері позивач дозволила ОСОБА_4 проживати в будинку за умов здійснення догляду за ним та його звільнення за першою вимогою.

ОСОБА_1 вказує, що про порушення свого права дізналася в кінці 2019 року, зі слів сусідів ОСОБА_4 вважає себе повноправною господаркою, звільняти будинок не бажає, не визнає право позивача на будинок.

Постановою нотаріуса від 18.10.2019 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Брат позивачки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його спадкоємцями є відповідачі у справі.

Вказує про наявність підстав прийняття нею спадку після смерті матері шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, відсутні перешкоди визнати за нею право власності на будинок, в порядку спадкування.

Вона, позивач, фактично здійснювала догляд за будинком. Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_3 їх діти - ОСОБА_11 та ОСОБА_5 поділили спадкове майно померлих наступним чином: мотоцикл та жіночі прикраси забрав ОСОБА_11 , а будинок дістався ОСОБА_5 , яка планувала в ньому жити. Після смерті ОСОБА_5 позивач погодилась на пропозицію свого дядька ОСОБА_11 продати вищевказаний будинок. В листопаді 1998 року він познайомив її з ОСОБА_4 , якій вони передали ключі від будинку, а в березні 1999 року вона передала сину ОСОБА_4 документи на будинок. Пізніше ОСОБА_4 передала ОСОБА_11 завдаток, а останній надав їй частину документів для переоформлення будинку. В свою чергу позивач, після отримання від ОСОБА_4 своєї частини грошей за продаж будинку, мала б передати їй свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ОСОБА_3 для завершення переоформлення будинку, однак ОСОБА_4 постійно зволікала з розрахунком. Позивач не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки мала намір продати вищевказаний будинок, отримавши гроші відпала б потреба вступу у спадщину. Фактично вступ в управління спадковим майно позивач здійснила шляхом розпорядження особистими документами діда та баби, ключами від будинку, які вона забрала. У 2019 році вона дізналась, що ОСОБА_4 вважає себе власницею спірного будинку, звернулась до нотаріуса. Після отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернулась до суду з позовом до дітей ОСОБА_8 , його спадкоємців.

Відзиву на позовну заяву не подано.

Третя особа в справі ОСОБА_4 , особа яка вважає себе покупцем спірного будинку і яка проживає в ньому надала письмові пояснення, за яких.

У березні 1998 року з наміром купити будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до спадкоємця ОСОБА_6 , ОСОБА_3 їх сина ОСОБА_8 , який доглядав за будинком своїх батьків. Про те, що будинок не заселений, вона дізналась шляхом спілкування із сусідами та зверненням до сільської ради. ОСОБА_11 вважала єдиним спадкоємцем вищевказаного будинку. З ним обумовила купівлю будинку і передала завдаток за купівлю-продаж будинку.

В березні наступного року вселилась у будинок та переоформила на своє прізвище особовий рахунок на електроенергію. З ОСОБА_11 повністю розрахувалась за будинок і він надав їй довіреність для подальшого переоформлення майна на своє ім`я. Під час її вселення та впродовж наступних декількох років проживання в ньому, ніхто до будинку не приїздив, долею будинку не цікавився. Приблизно в 2006 році до неї приїхала ОСОБА_1 та вимагала розрахуватись з нею за будинок. Зазначає, що комунальні послуги та земельні податки вона сплачує самостійно та самостійно займається утриманням будинком та поточними ремонтами. Позивач не вступала у фактичне управління вказаним спадковим майном після смерті ОСОБА_5 , тому підстави для задоволення позову відсутні (а.с.94-96 том 1).

Короткий зміст оскарженого судового рішення

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2022 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно, відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивачкою після смерті матері ОСОБА_5 . Факт прийняття позивачем спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже спадщина після смерті ОСОБА_5 фактично позивачем не прийнята, а тому немає підстав для визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом та правилами ЦК УРСР.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, якою просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2022 року по справі №390/1331/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно - скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

З наданих до суду Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69099479 від 02.06.2022 та копії спадкової справи № 344, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_11 ОСОБА_5 . Тобто мати позивачки прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори та фактичним вступом в оперативне управління спадковим майном. Суд безпідставно відхилив письмові свідчення ОСОБА_13 не врахував цей доказ у справі.

Довідка Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградською власті №174 від 06.04.2007 № 216 № 287 від 30.06.2016, за якими ОСОБА_4 проживає у спірному в будинку з березня 1998 року, ніяким чином не спростовують факт прийняття спадщини позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу подано третьою особою

У відзиві ОСОБА_4 , не погоджуючись з мотивами апеляційного оскарження вказує, що ОСОБА_8 вступив у право володіння та розпорядження спадковим майном після смерті своїх батьків, здійснив дії щодо розпорядження спірним будинком. Ще за життя ОСОБА_5 вона придбала будинок у ОСОБА_14 , вселилася в нього.

ОСОБА_1 протягом 22 років не було вчинено будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини, не надано доказів, які б давали можливість стверджувати про фактичне прийняття спадщини за правилами передбаченими Цивільним кодексом Української PCP (ред. 1963 року) або Цивільним кодексом України (в ред. 2003 року).

Доводи, що суд першої інстанції не врахував письмові свідчення ОСОБА_13 (її сестри) є необґрунтованими, не було надано належних та допустимих доказів в сукупності, вказана особа у судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, її покази не можуть бути беззаперечними та достовірними.

Позивач/апелянт не довела фактів порушення судом першої інстанції її прав та інтересів, а тому безпідставно оскаржила законне та обґрунтоване рішення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана позивачем 11 січня 2023 року.

Ухвалою суду від 11 січня 2023 року витребувано матеріали даної цивільної справи з Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків.

Оскільки недоліки апеляційної скарги позивачем усунуто у встановлений судом строк, ухвалою суду від 14 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі, встановлено строк для подачі відзиву.

03 квітня 2023 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 24 травня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Про участь сторін в суді апеляційної інстанції

Відповідачі ОСОБА_15 та ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.233-234 том 2).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іващенко І.Ю. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні. Третя особа ОСОБА_4 та її представник адвокат Поліщук Ю.Р. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю, заповненого не українською мовою, виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення Кіровоградської районної Ради народних депутатів № 79 від 22.02.1989, домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6 . Запис про право власності внесено в реєстрову (кадастрову) книгу № 120/1 Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації (т.1 а.с.9).

Вищевказане свідоцтво не змінювалось та не скасовувалось, що підтверджується архівною довідкою Кіровоградського ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 16441 від 08.02.2016 (т.1 а.с.102).

З технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого станом на квітень 1997 Кіровоградським ООБТІ на вищевказаний будинок, вбачається, що його власник ОСОБА_6 (т.1 а.с.111-113).

Відповідно технічного паспорта, виготовленого Кіровоградським ООБТІ станом на 08.02.2016, його виготовлено на замовлення ОСОБА_11 (т.1 а.с.108-110).

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії КР, виданого Іванівською сільською Радою народних депутатів ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 0,85 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення підсобного господарства (т.1 а.с.107).

Відповідно до довідки виконкому Іванівської сільської ради Кіровоградського району №54 від 11.07.1997 ОСОБА_6 та ОСОБА_6 є однією і тією ж особою (т.1 а.с.21).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 28.05.1949 ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_16 , дружині присвоєно прізвище ОСОБА_17 (т.1 а.с.10).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.01.1949, ОСОБА_18 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_16 (т.1 а.с.19)

Відповідно запису про одруження № 5 від 12.01.1969 ОСОБА_18 уклала шлюб із ОСОБА_19 , присвоєно прізвище ОСОБА_10 (т.2 а.с.154).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.12).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.23).

Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 зі спадкоємцем ОСОБА_5 (мати) підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , а також свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.14, 15).

Згідно витягу з погосподарської книги, наданої Соколівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області №101 від 06.12.2021, а також довідок, виданих виконкомом Іванівської сільської ради Кіровоградського району № 55 від 11.07.1997, № 287 від 30.06.2016 в погосподарській книзі № 1 рахується будинок особовий рахунок № НОМЕР_8 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку з 1924 по день своєї смерті проживав та був зареєстрований ОСОБА_6 . На день його смерті разом з ним з 1959 року проживала його дружина ОСОБА_3 . На день смерті ОСОБА_3 в будинку ніхто не проживав і не був зареєстрований. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,86 га, що передана в користування ОСОБА_6 . Заповіти від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в сільській раді не посвідчувались (т.1 а.с.22, 104, т.2 а.с.91-92).

На запит суду Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області надано відповідь № 69 від 28.01.2022, в якому повідомлено, що відповідно до алфавітних книг спадкових справ 2-гої Кіровоградської державної нотаріальної контори з 1996 по 2003 рік, 3 Кіровоградської державної нотаріальної контори, за 1996 рік, Кіровоградської районної державної нотаріальної контори з 1993 по 2006 роки, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68288622 від 27.01.2022 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась (т.2 а.с.132, 133-134).

З наданих до суду Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69099479 від 02.06.2022 та копії спадкової справи № 344, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , вбачається, що після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_11 ОСОБА_5 . Інформація щодо виданих свідоцтв про право на спадщину відсутня (т.2 а.с.145-154).

Відповідно до довідок Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 174 від 06.04.2007, № 216, № 287 від 30.06.2016 в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з березня 1998 проживає ОСОБА_4 , яка доглядає за будинком, використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, заборгованості по сплаті земельного податку не має (т.1 а.с.13, 98).

Згідно розписки від 25.03.1999, засвідченої підписами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , виходить що ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_4 2000 грн, в якості завдатку за продаж будинку (т.1 а.с.99).

Відповідно до довіреності від 21.12.2015, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, Басс В.О. уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питань оформлення його спадкових прав на будь-яке майно, що залишилось після померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с.100).

Із заяви, поданої 18.10.2019 ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із вказаною заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_5 , останнє місце проживання якої було АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 27).

З відповіді начальника Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області, наданої на запит нотаріуса, вбачається, що у відділі ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відомості щодо реєстрації чи зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 відсутні (т.1 а.с.28).

Після звернення ОСОБА_1 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою, в якій вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку нотаріусом обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не надала оригінали документів на підтвердження того, що вона фактично вступила в управлінні або володіння спадковим майном (т.1 а.с.24).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57964339 від 18.10.2019 вбачається, що відомості про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_5 у Спадковому реєстрі відсутні (т.1 а.с.27 зв.).

На запит суду Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 63937756 від 16.03.2021, а також копію спадкової справи № 191/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 , згідно яких після смерті останнього заяви про прийняття спадщини подані ОСОБА_22 та ОСОБА_2 (відповідачі у справі) Вказаним особам видані свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно майна, що не є предметом спору у даній справі (т.2 а.с.2-36).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши підстави оскарження, переглядаючи судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спір у даній справі виник за наслідком реалізації спадкового права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Оскільки спірні правовідносини є спадковими правовідносинами, що виникли між учасниками справи в 1998 році (після смерті спадкодавця ОСОБА_5 ), тобто до набрання чинності ЦК України (2004 року) то вони регулюються нормами ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК Української РСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За положеннями статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК Української РСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 року №18/5 від, що була чинною на час відкриття спадщини після матері позивачки ОСОБА_5 визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач в обґрунтування позову вказала, доводивши фактичне прийняття та управління спадковим майном, про розпорядження нею ключами від спірного будинку, документами щодо будинку та особистими речами спадкодавця. Суд першої інстанції не прийняв ці доводи вказавши, що вони спростовуються довідками Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 174 від 06.04.2007, № 216, № 287 від 30.06.2016, за якими ОСОБА_4 проживає у спірному в будинку з березня 1998 і саме вона з вказаного часу доглядає за будинком, використовує земельну ділянку за цільовим призначенням та сплачує земельний податок.

Тобто на час смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спірному житловому будинку, у власності, яку позивач пов`язує зі спадкодавцем, проживала ОСОБА_4 з березня 1998 року. Дана обставина виключає обґрунтування позивача про управління та володіння будинком.

Судом першої інстанції досліджена розписка, яка не заперечується ОСОБА_1 і зі змісту якої виходить, що участь позивача в будь-яких діях щодо управління спірним будинком, не відбувалась, у продажі спадкового майна участі не приймала.

ОСОБА_6 (дід позивача) був власником земельної ділянки, переданої йому для обслуговування будинку. Позивачем не надано доказів, що після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_3 вона здійснювала дії стосовно вказаної земельної ділянки, на кшталт сплати земельного податку, тощо, об`єктивні докази в справі свідчать про сплату земельного податку покупцем ОСОБА_4 . Тому твердження сторони про вступ в управління житловим будинком та земельною ділянкою після смерті ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження.

Пояснення та обґрунтування сторони про організацію поховання матері, не доводять підстави визначені ст. 549 ЦК УРСР, поховання спадкодавця законодавством не пов`язується з прийняттям спадщини, такі дії не стосуються спадкового майна.

Здійснена оцінка доказів/доводів позивача про вступ в управління/володіння спадковим майном, зокрема щодо наявності у неї ощадних книжок на ім`я ОСОБА_6 (дід), суд правильно виснував, що предмет доказування стосується факту прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 . На цей доказ звертав увагу і суд апеляційної інстанції переглядаючи справу і під технічний запис позивач конкретизувала, що вказані документи нею взяті ще до смерті матері. Відтак наявність ощадних книжок діда у позивача, отриманих до смерті спадкодавця ОСОБА_5 , не створюють наслідки передбачені ст. 549 ЦК УРСР.

За вищевикладеного, суд першої інстанції абсолютно вірно вказав, що належних та допустимих доказів, які б давали підстави дійти висновку про прийняття спадщини після смерті матері шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, ОСОБА_1 , не надано.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За викладеного письмові покази ОСОБА_13 , сестри позивачки (оформлені та завірені нотаріусом іншої держави), не враховані як належний доказ у справі, оскільки на підтвердження обставин, зазначених в них, суду не надано в сукупності належних, достовірних та допустимих доказів, крім того, вказана особа в судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, вказані покази не можуть бути беззаперечними, об`єктивними, достатніми. Звернення до суду відбулося через 22 роки після смерті спадкодавця, що також вплинуло на обставини доведення позовних вимог.

Таким чином доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, обґрунтованих порушень оскаржуваного судового рішення не містять, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Загальний висновок апеляційного суду

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2022 року,- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань О.Л. Дуковський