Провадження № 2/522/2509/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Шумило М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна, ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, встановлення нікчемності заповіту, скасування та вилучення запису, визнання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

31.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївнапро визнання заповіту недійсним, усунення від права на спадкування і виселення із незаконно зайнятого житлового приміщення, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , а так як вона, позивачка, є спадкоємицею за заповітом, який був складений 12.05.2016 року, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте з`ясувалося, що спадкова справа вже відкрита приватним нотаріусом Гарською В.В. за заявою відповідачки ОСОБА_2 , на ім`я якої ОСОБА_4 склала заповіт 14.08.2016 року. Позивачка зазначила, що ОСОБА_2 працювала в КП «Територіальний центр соціального обслуговування» Приморського району м.Одеси, як соціальний працівник, і 05.02.2016 року уклала з ОСОБА_4 договір довічного утримання, який посвідчила приватний нотаріус Гарська В.В, проте з причини невиконання умов договору та незаконності цього договору, він був розірваний за згодою сторін на підставі довіреності від 04.04.2016 року, яку на її, позивачки, ім`я видала ОСОБА_4 . В подальшому, 12.05.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт на її ім`я, який посвідчив приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. в присутності двох свідків і третьої особи - підписанта за дорученням ОСОБА_4 . Позивачка стверджує, що ОСОБА_4 було хворою людиною похилого віку, мала хвороби, які впливали на її психічний стан, неодноразово приймала психіатричну медичну допомогу й з цих причин була на обліку як психічно хвора. При цьому вона, позивачка, відвідувала ОСОБА_4 два рази на день, доглядала за нею, матеріально підтримувала, проте ОСОБА_4 як психічно хвору людину, дратувала її, позивачки, присутність, що змусило тимчасово її не відвідувати, а в цей час за нею знову почала доглядати як соціальний працівник ОСОБА_2 , а вона, позивачка, підтримувала з нею зв`язок по телефону. Проте після її від`їзду з міста Одеси і повернення в лютому 2017 року стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що ОСОБА_2 не повідомила. Також позивачка стверджує, що їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 представлялася донькою померлої, писала від її імені заяви про втрату документів, отримувала різні довідки, заселилася в квартиру померлої й користувалася усіма пільгами ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що на момент складання заповіту на ім`я ОСОБА_2 на ОСОБА_4 здійснювався психологічний тиск, а в зв`язку з хворобою та похилим віком вона не розуміла значення своїх дій й не могла керувати ними, а відтак - на підставі ст.ст.215 ч.1, 225 ч.1, 231 та 1257 ЦК України заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 є недійсним. Крім того, позивачка вважає, що відповідачка незаконно вселилися в квартиру померлої, то на підставі ст.116 ЖК України підлягає виселенню. Позивачка просила суд: визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В.; усунути від права на спадщину ОСОБА_2 ; виселити з незаконно займаної житлової площі ОСОБА_2 та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.09.2017 року було відкрито провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 після усунення нею недоліків, визначених ухвалою суду від 01.09.2017 року.

19.10.2017 року ОСОБА_1 подала клопотання про часткову зміну позовних вимог (а.с.59-60 том 1), 31.10.2017 року клопотання про уточнення позовних вимог (а.с.68-69 том 1), й просила суд: визнати недійсним заповіт, складений і посвідчений 14.09.2016 року на ім`я ОСОБА_2 (реєстраційний номер в спадковому реєстрі 59499601) і визнати недійсною заяву, посвідчену 14.09.2016 року (реєстраційний номер в спадковому реєстрі 69499445). про скасування заповіту, складеного 12.05.2016 року (реєстраційний номер в спадковому реєстрі 58952828).

19.04.2018 року ОСОБА_1 подала клопотання про уточнення позовних вимог (а.с.170-179 том 1), й просила суд:

- Встановити нікчемність заяви про скасування заповіту, складеної 14.09.2016 року;

- Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: внести відповідні відомості до Спадкового реєстру;

- Встановити нікчемність заповіту, складеного 14.09.2016 року;

- Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме:

відновити дію попереднього заповіту;

видати свідоцтво про право на спадщину;

відшкодувати майнову шкоду заподіяну ОСОБА_2 , яка незаконно набула майно за її рахунок, в сумі 53751,41 гривень.

Позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що заповіт та заява про скасування заповіту є односторонніми правочинами, й згідно ч.ч.6,7 ст.1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто та у порядку, встановленому ЦК України для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Під порядком позивачка вважає, що це особисте звернення заповідача , викладення документа про скасування заповіту власноручно або за допомогою технічних засобів (ст.1248 ЦК України), складання у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання (ч.1 ст. 1247 ЦК України), особисте підписання документу заповідачем (ч.2 ст.1247 ЦК України) чи відповідно до ч.4 ст.207, посвідчення нотаріусом (ч.3 ст.1247 ЦК України). А застосовуючи аналогію закону за ст.8 ЦК України, згідно з якою якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), необхідно дотримуватися ст.1253 ЦК України, згідно якої якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заяву, то посвідчення заяви мало відбуватися при свідках (ст.1253 ЦК України). Так як ОСОБА_4 була інвалідом 1-Б групи по зору, не могла прочитати заяву, яка була складена нотаріусом, то посвідчення про скасування заповіту повинно було відбуватися при не менш як двох свідках. В той же час посвідчення заяви про скасування заповіту відбулося без свідків, що є порушенням ч.7 ст.1257 ЦК України. Позивачка вказала на те, що на заяві про скасування заповіту відсутній підпис заповідачки, а є лише її нерозбірливо написане прізвище, ім`я та по батькові; в заяві не зазначені місце і час її складання, що є порушенням ч.1 ст.1247 ЦК України, ч.4 ст.207 ЦК України, ст.45 Закону України «Про нотаріат». Відтак позивачка вважає, що заява про скасування заповіту є нікчемною, так як згідно ч.1 ст1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Крім того, позивачка вважає нікчемним заповіт складений 14.09.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , так як нотаріусом також порушено вищенаведені норми закону, зокрема, вимоги щодо свідків, в присутності яких посвідчувався заповіт, так як свідками не можуть бути члени сім`ї, в той час як, зокрема, свідок ОСОБА_5 мешкала із ОСОБА_2 , тобто є членом сім`ї заповідача; в заповіті не вказано місце проживання свідка ОСОБА_6 ; заповіт зачитувала нотаріус, в той час, як згідно ст.1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. При цьому позивачка зазначила, що ОСОБА_4 була сліпа, не могла підписати заповіт власноручно, не бачила навколишніх предметів, що вбачається з медичних довідок, тому її рукою необхідно керувати, щоб поставити руку на потрібне місце, де повинен міститися підпис, а це не є власноручним підписом.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги позивачки не визнали, надавши 25.04.2018 року відзив на позовну заяву (а.с.198-201 том 1), яким просили відмовити у позові, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим та безпідставним. При цьому зазначили, що заява про скасування попереднього заповіту та новий заповіт, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., були особистим розпорядженням ОСОБА_4 щодо її майна на випадок своєї смерті, й відповідають вимогам чинного законодавства.

25.06.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог (а.с.36-46 том 2) , посилаючись на те, що під час виконання ухвали суду про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 їй стало відомо, що спірне спадкове майно продано 25.01.2018 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Бежан А.В., який вона вважає нікчемним, так як на момент укладення цього договору власниця квартири ОСОБА_4 померла, а суд ще не визначив, кому належить право власності на спадок після її смерті. Позивачка просила суд:

1. Встановити нікчемність заяви про скасування заповіту, складеної 14.09.2016 року (реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 59499445);

2. Встановити нікчемність заповіту, складеного на ім`я ОСОБА_2 14.09.2016 року (реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 559499601);

3. Встановити нікчемність договору купівлі-продажу №262 від 25.01.2018 року про продаж квартири АДРЕСА_1 ;

4. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме:

- внести відповідні відомості до Спадкового реєстру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- визнати її права спадкоємця;

- відновити склад спадкового майна, який існував, що порушення, тобто повернути його в первісний стан;

- скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло за нікчемним договором купівлі-продажу;

- відшкодувати майнову шкоду, заподіяну ОСОБА_2 , яка незаконно набула майно за її рахунок, в сумі 68460,23 грн. згідно розрахунку.

09.08.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про залучення до розгляду справи третьої особи ОСОБА_3 , (а.с. 71-72 том 2), яке в судовому засіданні 25.10.2018 року протокольною ухвалою суду задоволено.

28.09.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про винесення окремої ухвали про порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення відповідачкою ОСОБА_2 і приватним нотаріусом Гарською В.В. (а.с. 91-94 том 2), та клопотання про застосування заходів процесуального примусу стосовно відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 105-107 том 2), в задоволенні яких ухвалами суду від 25.10.2018 року відмовлено.

20.11.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог, виклавши позовні вимоги з урахування залученої судом третьої особи ОСОБА_3 (а.с.156-167 том 2).

28.11.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про відвід секретаря судового засідання (а.с. 187-190 том 2), у задоволені якого було відмовлено ухвалою суду від 30.11.2018 року.

28.11.2018 року позивачка звернулася до суду з клопотання про відвід судді (а.с. 198-202 том 2) й ухвалою суду від 30.11.2018 року провадження по справі було зупинено до вирішення питання про відвід судді.

03.12.2018 року суддя Приморського районного суду м.Одеси Науменко А.В., розглянувши заяву про відвід судді Шенцевої О.П., відмовив у задоволені заяви ОСОБА_1

05.12.2018 року провадження по справі відновлено ухвалою суду.

13.02.2019 року позивачка звернулася до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.47-51 том 3) з витребуванням відповідних документів для надання експерту.

19.04.2019 року позивачка звернулася до суду із клопотанням про зупинення провадження по справі до вирішення цивільної справи №522/17703/17 за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради (а.с. 78-80 том 3), яке в засіданні 23.04.2019 року не було розглянуто у зв`язку з неявкою представника відповідача та оголошено перерву на 16.09.2019 року у зв`язку з поданням клопотання.

30.08.2019 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.98-111 том 3) і 25.10.2019 року із уточненим клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.140-143 том 3).

04.11.2019 року ухвалою суду клопотання було задоволено й призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1.Чи придатний підпис та рукописний запис від імені Заповідача, який є розшифровкою особистого підпису, для дослідження з метою ідентифікації особи виконавця в наступних документах:

- заяві про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року,реєстровий номер в реєстрі реєстрації нотаріальних дій № 689 , нотаріальний бланк НВХ 277576 , в графі ПІДПИС та рукописний запис від імені Заповідача;

- заповіті від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер в реєстрі реєстрації нотаріальних дій №691- нотаріальний бланк НВХ 277572 , друга сторінка, абзац п`ятий ПІДПИС та рукописний запис від імені Заповідача;

- реєстр реєстрації нотаріальних дій - запис № 689 від 14 вересня 2016 року, графа 7 - підпис та рукописний запис від імені Заповідача із зазначенням прізвища;- реєстр реєстрації нотаріальних дій - запис № 691 від 14 вересня 2016 року, графа 7 - підпис та рукописний запис від імені Заповідача із зазначенням прізвища;

2. Чи виконано підписи та рукописні записи від імені Заповідача у нижчеперелічених документах, однією особою чи декількома особами:

- заяві про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер в реєстрі реєстрації нотаріальних дій №689 , нотаріальний бланк НВХ 277576 , в графі ПІДПИС та рукописний запис від імені Заповідача;

- заповіті від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер в реєстрі реєстрації нотаріальних дій № 691- нотаріальний бланк НВХ 277572 , друга сторінка, абзац п`ятий ПІДПИС та рукописний запис від імені Заповідача;

- реєстр реєстрації нотаріальних дій - запис № 689 від 14 вересня 2016 року, графа 7 - підпис та рукописний запис від імені Заповідача із зазначенням прізвища;

- реєстр реєстрації нотаріальних дій - запис № 691 від 14 вересня 2016 року, графа 7 - підпис та рукописний запис від імені Заповідача із зазначенням прізвища.

Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України (м.Одеса,вул.Ланжеронівська 21); провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

20.05.2020 року судом отримано повідомлення ОНДІСЕ №198338 від 18.05.2020 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки у встановлений законом термін 45 календарних днів вимоги, заявлені у клопотанні експерта, не були виконанні, оригінали досліджуваних документів не надано (а.с. 188-190 том 3).

За клопотанням позивачки про повторне направлення матеріалів справи для проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 271-222 том 3) судом було направлено матеріали до ОНДІСЕ для виконання ухвали суду від 04.11.2019 року про призначення судової почеркознавчої експертизи. (а.с. 223 том 3).

04.11.2020 року судом було отримано Висновок експерта №20-4106 судово-почеркознавчої експертизи, складеної 23.10.2020 року (а.с.1-10 том 4).

02.02.2021 року позивачка звернулася до суду із заявою про зміну предмета позову (а.с. 70-71 том 4), й просила суд:

1. Встановити нікчемність заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. 14.09.2016 року, номер спадковому реєстрі №559499601, номер в реєстрі нотаріальних дій №691.

2. Встановити нікчемність заяви про скасування заповіту, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. 14.09.2016 року, реєстраційний номер в спадковому реєстрі №59499445, номер в реєстрі нотаріальних дій № 689.

3. Скасувати та вилучити із Спадкового реєстру записи, внесені 14.09.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. про реєстрацію заяви про скасування заповіту, реєстраційний номер в спадковому реєстрі 5№9499445, номер в реєстрі нотаріальних дій № 689; про реєстрацію заповіту, номер спадковому реєстрі №559499601, номер в реєстрі нотаріальних дій №691.

4. Визнати право на спадкування за попереднім заповітом, посвідченим 12.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., номер спадковому реєстрі №58952828, номер в реєстрі нотаріальних дій №538.

11.02.2021 року ухвалою суду поновлено провадження по справі (а.с.90 том 4).

15.02.2021 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи (а.с. 108-110 том 4) й з клопотанням про витребування документів, обґрунтовуючи це тим, що для проведення такої експертизи необхідно витребувати додаткові матеріали й поставити на розгляду експерта додаткові питання.

26.03.2021 року позивачка звернулася до суду з уточненим клопотанням про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи (а.с. 158-160 том 4), 21.04.2021 року з додатком до уточненого клопотання про призначення додаткової судової комісійної почеркознавчої експертизи (а.с.175 том 4).

01.06.2021 року ухвалою суду призначено додаткову комісійну судову почеркознавчу експертизу , на вирішення якої поставлено наступні запитання:

- Чи виконано підпис та рукописний текст (зазначення прізвища, імені та по-батькові) в двох примірниках заповіту від 14 вересня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Гарською В.В. реєстровий номер 691 на нотаріальном бланку № НВХ 277572 та другий, який викладено на папері, зберігається в справах нотаріуса та має силу оригіналу, від імені ОСОБА_4 , розташований після слів «прочитано уголос мною нотаріусом» (абзац четвертий сторінки другої заповіту) власноручно ОСОБА_4 чи іншою особою?;

-Чи зроблено рукописний запис від імені ОСОБА_4 в абзаці шостому «Підпис» в двох примірниках Заява про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року , реєстровий номер 689,один з яких викладено на нотаріальному бланку № НВХ 277576 та другий екземпляр, вчинений на папері, який має силу оригіналу та зберігається у справах нотаріуса, ОСОБА_4 чи іншою особою;

-Чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 , розташований після слів «прочитано уголос мною нотаріусом» (абзац четвертий сторінки другої заповіту), в двох примірниках заповіту від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер 691, один з яких викладено на нотаріальному бланку № НВХ 277572 та на другому примірнику заповіту, викладеному на папері, який зберігається у справах нотаріуса, та має силу оригіналу, однією особою чи різними особами;

- Чи виконано підпис з заповіті від 14 вересня 2016 року розташований після слів «прочитано уголос мною нотаріусом» (абзац четвертий сторінки другої заповіту), із зміною свого рукописного почерку з метою наслідування почерку заповідача?

- Особою якого віку виконано підпис та рукописний текст (зазначення прізвища, імені та по батькові) в двох примірниках заповіту від 14 вересня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Гарською В.В. реєстровий номер 691 на нотаріальному бланку № НВХ 277572 та другий, який викладено на папері,зберігається в справах нотаріуса та має силу оригіналу,

- Надати транскрипцію (літерний склад) рукописних записів від імені ОСОБА_4 в заповіті від 14 вересня 2016 року, реєстровий № 691 та в заяві про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер 689.

Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Успенська,83/85, м. Одеса, 65011), провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

23.09.2021 року судом отримано лист ОНДІСЕ за №21-3781 від 20.09.2021 року, яким повідомлено, що враховуючи ненадання експерту оригіналів досліджуваних документів, вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_4 в повному обсязі, медичних документів з даними про стан здоров`я ОСОБА_4 на момент підписання документів, не сплачений рахунок вартості експертизи ухвала суду про призначення додаткової комісійної судової почеркознавчої експертизи від 01.06.2021 року залишена без виконання (а.с. 55 том 5).

Розглянувши повторно клопотання позивачки, суд 02.11.2021 року прийняв ухвалу, якою призначив додаткову комісійну судову почеркознавчу експертизу (а.с. 75-80 том 5), на розгляд якої поставив наступні питання:

- Чи належить ОСОБА_4 підпис в двох примірниках заповіту від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер 691, нотаріальний бланк № НВХ 277572, який розташований на другій сторінці заповіту після слів «Прочитано уголос мною, нотаріусом»?

- Чи належить ОСОБА_4 підпис в графі 7 Реєстру реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік, запис № 691?

- Чи належить ОСОБА_4 підпис, який розташований в графі «Підпис» в двох примірниках заяви про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року, реєстровий номер 689, нотаріальний бланк № НВХ 277576?

- Чи належить ОСОБА_4 підпис в графі 7 Реєстру реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік, запис № 689?

Ухвалою суду було встановлено строк виконання комісійної додаткової судової почеркознавчої експертизи у відповідності до вимог Інструкції - 90 днів з моменту отримання всіх необхідних документів; провадження по справі було зупинено на час провадження експертизи.

01.08.2022 року судом отримано Висновок експертів №21- 6498 додаткової комісійної судово-почеркознавчої експертизи, складений 29.07.2022 року (а.с.92-109 том 5).

Ухвалою суду від 12.09.2022 року поновлено провадження по справі (а.с.119 том 5).

Ухвалою суду від 12.09.2022 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів по справі у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни (а.с.120-121 том 5), які надійшли до суду 17.10.2022 року (а.с. 134-173 том 5).

Ухвалою суду від 22.03.2023 року задоволено клопотання позивачки про витребування з Одеського Науково - дослідного інституту судових експертиз (вул.. Рішельєвська,8, м. Одеса) належним чином завірену копію Висновку експертизи № 21-6498 від 29 липня 2022 року з додатками, залишеного в ОНДІСЕ в наглядовому провадженні. 05.04.2023 року ОНДІСЕ надав суду витребувані судом документи (а.с. 70-88 том 6).

Відповідачка, треті особи та їх представники у судових засіданнях позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали, просять відмовити у їх задоволені з посиланням на відзиви на позовну заяву, письмові та усні заперечення й пояснення, що були надані суду в процесі розгляду справи.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, при цьому у матеріалах справи від них є заяви про розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №1675.

Як вбачається зі спадкової справи №5-2017/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За життя, 14.09.2016 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., зареєстрований в реєстрі за №691, відповідно до якого заповідала усе своє майно ОСОБА_2 .

Складанню цього заповіту передувало складання ОСОБА_4 заяви, якою вона скасувала заповіт, посвідчений 12.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за №538,539, відповідно до якого заповідала усе своє майно ОСОБА_1 . Заяву про скасування заповіту від 12.05.2016 року засвідчила 14.09.2016 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська В.В. за номером в реєстрі за №689.

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на момент складання спірних заяви та заповіту на ім`я ОСОБА_2 на ОСОБА_4 здійснювався психологічний тиск, в зв`язку з хворобою та похилим віком вона не розуміла значення своїх дій й не могла керувати ними, відсутність зору у ОСОБА_4 унеможливило власноручне підписання спірних заяви та заповіту, а тому просить суд встановити , що складені ОСОБА_4 документи є нікчемними відповідно до ст.ст.215 ч.1, 225 ч.1, 231 та 1257 ЦК України.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження людини на випадок своєї смерті.

Правилами ст. 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

Відповідно до частини 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Також згідно з положеннями статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-9цс12 від 29.02.2012 р., № 6-1531цс16 від 28.09.2016 р., а також постановах Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 61-5896св18; від 26.09.2018 р. у справі № 344/7145/15-ц; від 19.04.2019 р. у справі № 219/11577/15-ц; від 18.09.2019 р. у справі № 311/3823/15-ц; від 03.02.2022 р. у справі № 520/8118/17).

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 18.09.2019 р. у справі № 311/3823/15-ц, від 11.11.2019 р. у справі № 496/4851/14-ц).

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з викладених вище підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення сторона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Суд зауважує, що позивачка ОСОБА_8 з клопотанням про призначення такої експертизи в порядку та строки, визначені ЦПК України не зверталася.

Під час розгляду позивачкою не надано суду належних доказів, які б вказували на те, що волевиявлення заповідачки по складенню нею 14.09.2016 року заяви та заповіту на користь відповідачки ОСОБА_2 було невільним і не відповідало її внутрішній волі. Жодних обставин, які б свідчили про те, що заповіт від 14.09.2016 року був складений заповідачкою під впливом фізичного або психічного насильства, або що ОСОБА_4 під час складення заповіту через розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, судом не встановлено. Доводи позивачки з цього приводу є її власними припущеннями, які наявними доказами не підтверджені і повністю спростовуються матеріалами справи.

Щодо форми заповіту та порядку його посвідчення суд виходить з наступного.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (частина друга статті 1247 ЦК України).

Як зазначалося судом вище, згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься й у частині третій статті 203 ЦК України.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

За змістом наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право відповідно до закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Щодо обґрунтування позову про неможливості заповідачки прочитати заповіт та підписати заповіт й заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина перша та друга статті 1257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Призначеною ухвалою суду за клопотанням позивачки почеркознавчої експертизи отримано Висновок експертів №21-6498 додаткової комісійної судово-почеркознавчої експертизи, складений 29.07.2022 року (а.с.92-109 том 5) Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз. На поставлені судом питання чи належать ОСОБА_4 підписи в двох примірниках спірного заповіту від 14 вересня 2016 року, в двох примірниках заяви про скасування заповіту від 14 вересня 2016 року, в реєстрі реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік, експертам надати відповіді не виявилося можливим, виходячи, зокрема, з оцінки результатів порівняльного дослідження, що не збіжні, ні розбіжні ознаки не створюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання досліджуваного підпису самою ОСОБА_4 ; більшу кількість ознак виявити не вдалося через короткість та конструктивну простоту досліджуваного підпису, порушення координації рухів 1-й та 2-й груп, що значно обмежило в ньому обсяг графічного матеріалу; вирішення питання ускладнювалося обмеженим обсягом порівняльного матеріалу, більшість зразків наявні в однотипних документах.

Таким чином, належних та допустимих доказів про підписання заповіту іншою особою, а не ОСОБА_4 , невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачкою надано не було.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що спірні заява та заповіт від 14.09.2016 року підписані власноручно заповідачем ОСОБА_4 , нотаріус на прохання заповідача записала заповіт з її слів власноручно, через фізичні вади заповідачки посвідчення заповіту відбулося при свідках ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; в заповіті вказано дату, час та місце його посвідчення. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачкою не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту.

При цьому, відповідно до вимог ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно зі стст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачкою, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які вона посилається у позові, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись, ст. 2, 4 ,5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна, ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, встановлення нікчемності заповіту, скасування та вилучення запису, визнання права на спадкування, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 червня 2023 року.

Суддя

09.06.2023