Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8988/18
Провадження № 2/711/177/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.,

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з ПАТ «СК «Інгострах» та ПАТ КБ «Приватбанк» 12 897 грн., з яких: 10197,70 грн. залишок страхового відшкодування, 1256,11 грн. інфляційні витрати, 343,61 грн. три відсотки річних, 1100 грн. вартість послуг експерта. Під час судового провадження позивачкою було уточнено позовні вимоги і остаточній їх редакції вона просила стягнути на її користь з ПАТ «СК «Інгосстрах» 13 601,15 грн. недоплаченого боргу по страховому відшкодуванню та 2015,20 грн. судових витрат на проведення судових автотоварознавчих експертиз.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивачка на підставі договору фінансового лізингу, укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк», є володільцем автомобіля марки Geely Emgrand 7. Автомобіль застрахований за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у ПАТ «СК «Інгострах». 29.11.2016р. сталося ДТП, в якому було пошкоджено такий автомобіль. Страховиком було виплачено в якості страхового відшкодування суму коштів в розмірі 6872,29 грн. Проте на замовлення позивачки було проведено автотоварознавчу експертизу, відповідно до якої розмір завданої шкоди складає 17069,99 грн. Тож позивачка вважає, що відповідач має доплатити їй страхове відшкодування в сумі 10197,70 грн., збільшене на розмір компенсаційних виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також відшкодувати витрати на проведення автотоварознавчої експертизи.

Під час провадження у справі позивачкою у зв`язку з надходженням до суду висновку судової автотоварознавчої експертизи, позивачкою уточнено позовні вимоги та їх обґрунтування. Тож, оскільки за висновком експерта розмір завданого власникові пошкодженого автомобіля матеріального збитку станом на 28.08.2023р. складає 20473,44 грн., то позивачка вважає, що страховик зобов`язаний доплатити їй страхове відшкодування в сумі 13 601,15 грн., а також відшкодувати витрати на проведення автотоварознавчої експертизи.

ПАТ «СК «Інгосстрах» заперечило проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просило відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування заперечень у відзиві зазначено, що договір страхування укладений між страховиком та ПАТ КБ «Приватбанк» (страхувальник), який також є вигодонабувачем за договором страхування. Оскільки позивачка не є стороною договору страхування та не є вигодонабувачем, то вона не має права заявляти будь-яких вимог до страховика. Також вказується, що за умовами договору страхування відшкодуванню підлягає лише 73,2% шкоди (співвідношення страхової суми до дійсної вартості транспортного засобу на день настання страхового випадку), а розмір шкоди має обчислюватись із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу, який в даному випадку складає 0,42. Оскільки страховиком належним чином проведено визначення розміру шкоди та обчислення розміру страхового відшкодування, то відсутні підстави для здійснення страховиком додаткових виплат.

22.01.2019р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.07.2019р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

22.10.2019р. від представника позивача адвокат Хворов В.В., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №503 від 17.07.2018р., на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказується, що страховик неналежним чином забезпечив оцінку розміру заподіяної шкоди для визначення вартості ремонтних робіт по відновленню автомобіля, оскільки при здійсненні оцінки автомобіль не направлявся до СТО, а на огляд автомобілю оцінювачем не було запрошено ні представника страхувальника, ні особу, яка скоїла ДТП. Також зазначено, що позивачка, як лізингоодержувач, має право захищати свої права на предмет лізингу нарівні з лізингодавцем.

06.05.2020р. за клопотанням представника позивачки адвокат Хворов В.В. судом постановлено ухвалу про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи для з`ясування відповіді на питання: яка вартість матеріальних збитків заподіяно власнику автомобіля Geely Emgrand Х7, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження під час ДТП 29.11.2016р. на 05.05.2017р. та на час проведення експертизи? Одночасно суд зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

18.08.2020р. на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення судової експертизи, оскільки на теперішній час транспортний засіб частково відремонтований.

20.08.2020р. судом відновлено провадження у справі.

20.07.2021р. за клопотанням представника позивачки адвокат Хворов В.В. судом постановлено ухвалу про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, яку провести за наявними в матеріалах цивільної справи № 711/8988/18 доказами, для з`ясування відповіді на питання: яка вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля Geely EMGRAND X7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження під час ДТП, яка мала місце 29.11.2016 року, станом на 14.12.2016 року та на 05.05.2017 року? Одночасно суд зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

20.10.2021р. на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи через відсутність оплати її вартості.

23.10.2021р. судом відновлено провадження у справі.

28.02.2023р. судом постановлено ухвалу про повторне направлення для виконання ухвали суду від 20.07.2021р. про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Одночасно суд зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

31.08.2023р. на адресу суду від Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшов висновок експерта №СЕ-19/124-23/5222-АВ від 28.08.2023р. на виконання узвали суду від 20.07.2021р.

25.09.2023р. судом поновлено провадження у справі.

26.10.2023р. від представника позивачки адвокат Ліннік М.С., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №125 від 31.05.2023р., на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій викладені остаточні позовні вимоги, які стали предметом судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ліннік М.С. підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Автомобіль марки Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , є власністю ПАТ КБ «Приватбанк» і перебуває у володінні позивачки на підставі договору фінансового лізингу №CSDNA- від 03.09.2013р. /а.с.5-12/.

Такий автомобіль є об`єктом страхування за договором добровільного страхування наземного транспорту №CSDNCPS-139W07Y від 24.10.2013р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (страхувальник) та ПАТ «СК «Інгосстрах» (страховик). Вигодонабувачем за таким договором страхування є ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с. 13-14/.

29.11.2016р. о 18 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці автодороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань в районі с. Лозуватка 117км+992м не впорався з керуванням на слизькій ділянці дороги та з`їхав в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження передньої лівої нижньої частини, що підтверджується довідкою Шполянського ВП /а.с. 95-96/.

01.12.2016р. позивачка звернулась до ПАТ «СК «Інгосстрах» з заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 17/.

Згідно рахунку на оплату №С001-08994 від 07.12.2016р., складеного ПСП «Ньютон», вартість відновлювального ремонту автомобілю складає 36 700,75 грн. /а.с. 15-16/.

На замовлення ПАТ «СК «Інгосстрах» суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_4 було складно звіт №421/16-12 від 14.12.2016р. відповідно до якого зроблено висновок, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 10 327,75 грн. з ПДВ та 9 388,38 грн. без ПДВ /а.с. 100-133/.

Згідно страхового акту №И-7331716 від 16.12.2016р. ПАТ «СК «Інгосстрах» визнало страховим випадок пошкодження автомобілю Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , та здійснило обчислення розміру страхового відшкодування виходячи з розміру вартості відновлювального ремонту 9 388,38 грн., внаслідок чого прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12 договору страхування, в сумі 6872,29 грн., що складає 73,2% від вартості відновлювального ремонту без ПДВ /а.с. 134-135/.

12.01.2017р. ПАТ «СК «Інгосстрах» здійснило оплату на користь ПАТ КБ «Приватбанк» страхового відшкодування в сумі 6872,29 грн. /а.с. 136/.

За заявою позивачки ПАТ КБ «Приватбанк» виплатило їй відповідну суму страхового відшкодування в розмірі 6872,29 грн. шляхом зарахування таких коштів на банківський рахунок позивачки /а.с. 20/.

На замовлення позивачки судовим експертом СПД Березовський А.А. за наслідками проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , було складено висновок №73 від 05.05.2017р., відповідно до якого вартість матеріального збитку станом на 05.05.2017 складає 17 069,99грн /а.с.24-40/.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/5222-АВ від 28.08.2023р., складеного судовим експертом Черкаського НДЕКЦ МВС України на виконання ухвали суду від 21.07.2021р., вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого автомобіля Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 29.11.2016р., станом на 28.08.2023р. становить 20 473,44 грн., а станом на 05.05.2017р. 13 775,77 грн. /т. 2 а.с. 117/.

Оскільки виплачений страховиком розмір страхового відшкодування менший, ніж фактичний розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобілю Geely EMGRAND X7, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, то позивачка вимагає стягнути залишок матеріального збитку із страховика.

Таким чином, між сторонами існує спір, який виник із страхових правовідносин щодо порядку виконання страховиком своїх обов`язків при настанні страхового випадку та щодо розміру страхового відшкодування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 07.03.1996р. №85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон №85/96), Закону України від 16.12.1997р. №723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі Закон №723/97) тощо.

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Оскільки договір фінансового лізингу був укладений позивачкою з ПАТ КБ «Приватбанк» 03.09.2013р., то до таких правовідносин застосовуються норми Закону №723/97. Статтею 9 Закону №723/97 було передбачено, що лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.

Таким чином позивачка, як лізингоодержувач, має право на захист своїх речових прав та законних інтересів стосовно пошкодженого автомобілю, який є предметом лізингу, нарівні з власником, в тому числі у право на відшкодування шкоди, завданої предмету лізингу. Саме на реалізацію такого права лізингоодержувача направлений п. 2.8.4.3.14 договору фінансового лізингу №CSDNA- від 03.09.2013р., укладеного між позивачкою та ПАТ КБ «Приватбанк».

Разом з тим, право на відшкодування шкоди виникає з деліктних правовідносин, а в даному випадку предметом спору є право вимоги до страховика, яке ґрунтується на договірних засадах і виникає з договірних правовідносин, оскільки обумовлено дією договору добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 3 ст. 510 ЦК якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 16 Закону №85/96 договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання y разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, враховуючи приписи ст.ст. 509, 510, 979 ЦК, ст.16 Закону №85/96, кредитором у зобов`язанні з виплати страхового відшкодування, тобто особою, яка має право вимагати від страховика виконання його обов`язку, є страхувальник, тобто сторона за договором, або інша особа, визначена у договорі страхування як вигодонабувач.

За змістом ст. 511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким породженням прав є укладання договору на користь третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 985 ЦК передбачено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Згідно із ч. 2 ст. 985 ЦК страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. (ч. 3 ст. 985 ЦК України)

Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону №85/96.

Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов`язків за укладеним договором.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що договір добровільного страхування наземного транспорту №CSDNCPS-139W07Y від 24.10.2013р. укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» (страхувальник) та ПАТ «СК «Інгосстрах» (страховик). Вигодонабувачем за таким договором є ПАТ КБ «Приватбанк». Умовами такого договору не передбачено призначення позивачки для одержання страхової виплати.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачкою не надано суду доказів на підтвердження наявності в неї права вимоги до відповідача.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність договору між страхувальником (ПАТ КБ «Приватбанк») та страховиком (ПАТ «СК «Інгосстрах») на користь третьої особи в даних правовідносинах, якою виступає позивачка.

Отже, ОСОБА_2 , позивачці у справі, не належить право вимагати від страховика - ПАТ «СК «Інгосстрах» - виконання обов`язків за укладеним договором, стороною якого позивач не є.

Таким чином, оскільки умовами договору страхування сторони узгодили обов`язок страховика при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу - ПАТ КБ «Приватбанк», то саме у страхувальника наявне право на вимогу про стягнення суми страхового відшкодування. У позивача таке право відсутнє.

Щодо прийнятого страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, то враховуючи встановлення судом обставини щодо відсутності права вимоги у позивача, питання його обґрунтованості виходить за межі предмету дослідження у даній справі, оскільки не впливає на вирішення вказаного спору по суті.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, такими що не ґрунтуються на приписах законодавства, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати в даному випадку складаються з витрат позивачки з оплати судової експертизи. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 08 грудня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко