Справа № 709/311/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Данілової О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнобаївської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до Чорнобаївської селищної ради, адреса: вул. Центральна, 152, смт Чорнобай, (далі - відповідач) про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , та мав такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0839 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіту померлий не складав. Проте, за життя ОСОБА_3 не встиг завершити процедуру приватизації вказаної земельної ділянки.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4 (мати позивача) шляхом вступу в управління спадковим майном.

Вподальшому рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від

15 квітня 2010 року визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка за життя право власності на вищевказану земельну ділянку оформити не встигла. За життя ОСОБА_4 заповіту не складала. Спадщину після смерті останньої прийняв позивач шляхом подання відповідної заяви до Чорнобаївської державної нотаріальної контори та йому 18 квітня 2018 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

08 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , проте отримав відмову.

Оскільки приватизація вищевказаної земельної ділянки батьками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не була завершена, право власності на неї оформлено не було, оригінал правовстановлюючого документу на таку земельну ділянку відсутній, позивач, посилаючись на норми цивільного законодавства, звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області та просить суд визнати за ним право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 березня

2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 травня 2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

У підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

У підготовче засідання представник відповідача Чорнобаївської селищної ради не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

У підготовче засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27 листопада 2001 року (а.с. 12).

Відповідно до архівного витягу із рішення Чорнобаївської селищної ради № 7 від

27 серпня 1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,087 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18 грудня

2019 року (справа № 761/29966/16-ц).

Так, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня

2010 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2010 року, встановлено факт володіння

ОСОБА_3 будинком і надвірними спорудами в АДРЕСА_2 , на праві власності з 1957 року і по час його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок із надвірними спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно з положеннями ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від

30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від

30 листопада 1974 ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 9).

Від вищевказаного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають дітей: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (третя особа), що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 29 листопада 1975 року (а.с. 10) та серії НОМЕР_5 від 28 січня 2010 року (а.с. 11).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 749 від

07 березня 2023 року ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 . В будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 14).

Згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 77/02-14 від

26 квітня 2023 року, який надійшов у відповідь на запит суду, після смерті ОСОБА_3 заяв про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини у нотаріальну контору не поступало, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 40).

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня

1994 року № 18/5 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, як фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про плату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня

2010 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2010 року, встановлено, що ОСОБА_4 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , оскільки вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку. Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 17 жовтня 2012 року (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2.ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Так, згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 76/02-14 від 26 квітня 2023 року, який надійшов у відповідь на запит суду, після смерті ОСОБА_4 до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_1 . Крім цього, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звертався ОСОБА_2 , якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42 - 57).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 30 від 25 квітня 2023 року розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації № 245 від 18 травня 2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області» АДРЕСА_3 перейменовано на провулок Пластунівський (а.с. 58).

Вподальшому, з метою оформлення спадщини позивач звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0839 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , проте отримав відмову, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. від

08 березня 2023 року (а.с. 23).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі

№ 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, а також на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 при житті не встигли зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0839 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , що на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради № 7 від 27 серпня 1997 року була передана у приватну власність ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2023 року.

Суддя О.Г. Романова