РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

В засідання приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - ОСОБА_5 та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 5 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.08.2014, сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останнього часу між сторонами постійно виникали суперечки та сварки, на сьогодні остаточно втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін. Зазначає, що вона одна не може забезпечити належний рівень проживання дітям, натомість відповідач є працездатним, інших утриманців не має

Ухвалою суду від 04.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, перше засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.11.2023.

06.11.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов безпідставним та просить суд надати сторонам строк для примирення.

07.11.2023 розгляд справи було відкладено на 07.12.2023.

14.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої ОСОБА_1 не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, а тому просить позов задовольнити.

20.11.2023 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких останній просить надати сторонам термін для примирення строком 5 місяців. Крім того, вказує, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів по 2 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно.

Ухвалою суду від 07.12.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовлено

У судовому засіданні 07.12.2023 позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2023 позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів по 2 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін у справі, суд встановив таке.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 09.08.2014, актовий запис №1113, сторони уклали шлюб 09.08.2014.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абзацом 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає таке.

Як стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 09.11.2016, актовий запис № 3041, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 05.12.2017, актовий запис №3051, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_7 .

Згідно Довідки Рівненського ліцею №23 Рівненської міської ради від 14.11.2023 за №222, син сторін - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 1-Б (інклюзивному) класі і є дитиною з особливими освітніми потребами.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 25.08.2023, сину сторін - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: F83, затримка психомовного розвитку. Рекомендації: конс. ІРЦ, заняття з логопедом, психологом.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей.

Таким чином, враховуючи викладене вище та беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 5 000, 00 грн на кожну дитину, мотивуючи це тим, що батько - відповідач у справі, є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів.

Однак, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Належних та допустимих доказів того, що позивач на утримання двох дітей витрачає 10 000, 00 грн. на місяць, суду не надано.

Тому, аналізуючи наявні у справі докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі по 5 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, є завищеним.

Згідно Закону України "Про державний бюджет на 2023 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на викладене вище, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а також виходить з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, а тому, враховуючи інтереси дітей й для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500, 00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 03.10.2023 та до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дітей, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на навчання дітей в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

Так, ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання рішеннч про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З врахуванням вказаної вимоги процесуального кодексу з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1073, 60 грн.

Також, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1073, 60 грн судового збору.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 09.08.2014, актовий запис №1113, свідоцтво серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище - ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2 500, 00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2023 та до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073, 60 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Повне судове рішення складене та підписане 11.12.2023.

Суддя Левчук О. В.