ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1890/23 Справа № 205/266/22 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової - Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України, про скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України, про скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він працює помічником машиніста електровоза цеха експлуатації структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» в Акціонерному товаристві «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця». 28.12.2021 року позивачеві було вручено наказ від 28.12.2021 року за № 459/ОС «Про відсторонення від роботи». В наказі було зазначено, що керуючись ст. 46 КЗпП його, ОСОБА_1 було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 28.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним, та таким, що виданий із порушенням норм чинного законодавства, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ № 459/ОС від 28.12.2021 року Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 12.01.2022 року у розмірі 12718 грн. 90 коп., а також судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України, про скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Лобко І.М. за № 459/ОС від 28.12.2021 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на день подання позову (12.01.2022 року) у розмірі 12718 грн. 90 коп.та понесені і документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

В червні 2022 року відповідач - АТ «Укрзалізниця» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із з`явою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року по цивільній справі № 205/266/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України, про скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Із указаним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що копію позовної заяви він отримав тільки 30.05.2022 року, повідомлення про розгляд даної справи не отримував, що свідчить про неналежне повідомлення про слухання справи.

Крім того, апелянт зазначив про законність наказу про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітку, оскільки він відповідає вимогам ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ, та наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236.

Також відповідач зазначив про неправильний розрахунок суми середнього заробітку та судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційна скарга залишена без руху з підстав несплати судового збору та відсутності клопотання про поновлення процесуального строку.

02 січня 2023 року відповідачем усунуто недоліки в апеляційній скарзі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2023 року поновлено Акціонерному товариству «Укрзалізниця» процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року, відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження представник апелянта отримав 16 січня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2023 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року зупинено апеляційне провадження у справі номер 205/266/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дію до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи номер 130/3548/21 за позовом працівника до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою працівника на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року поновлено апеляційне оскарження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судові повістки сторони отримали електронною поштою.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 07.06.2023 року представник третьої особи - Вільної профспілки залізничників України не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Губорєву Я.А., пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Проте, вказаним вимогам рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року частково не відповідає.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із Регіональною філією «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», працюючи на посаді помічника машиніста електровоза цеха експлуатації.

Відповідно до наказу від 28.12.2021 року за № 459/ОС «Про відсторонення від роботи» відсторонено ОСОБА_1 , помічника машиніста електровоза цеха експлуатації, від роботи з 28 грудня 2021 року без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти COVID-19 або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о).

Такий нормативний акт індивідуальної дії було видано в.о. начальника депо Лобко І.М., із посиланням на 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ, та наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153. П. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236.

У спірному наказі зазначено, що підставою його видачі є лист - повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку його не проведення. З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, підписав його 28.12.2021 року, та зазначив в ньому, що з даним наказом не згоден і порушено його право на працю.

Як вбачається із наказу структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.03.2021 року за № 129/ОС, ОСОБА_1 , помічника машиніста електровоза цеха експлуатації, допущено до роботи з 26 лютого 2022 року (том № 1, а.с. 52).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи було законним, є безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною першою cтатті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що він працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

У кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, провадження № 14-82цс22.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач працює помічником машиніста електровозу цеха експлуатації в АТ «Українська зілізниця», тому Дніпровський апеляційний суд вважає, що підстав для відсторонення позивача від роботи не було, враховуючи наступне.

Як вбачається із підпункту 3.19.1 пункту 3.19 Інструкції локомотивній бригаді, помічник машиніста зобов`язаний забезпечувати безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ПТЕ, чинних нормативних актів (інструкцій, наказів, вказівок тощо).

Відповідно до підпункту 3.19.2 пункту 3.19 вказаної вище Інструкцїї, помічник машиніста зобов`язаний своєчасно та точно виконувати доручення машиніста щодо догляду за локомотивом (МВРС) і його технічним обслуговуванням, а також з контролю за станом поїзда, який обслуговує бригада та зустрічного, вузлів та агрегатів локомотива (МВРС), закріплення локомотива (поїзда) від самовольного руху.

Згідно з підпунктом 3.19.3 пункту 3.19 вказаної вище Інструкцїї, помічник машиніста зобов`язаний при прямуванні до заборонного сигналу світлофора перейти на бік машиніста, повторювати разом з ним показання сигналу, переконатися в тому, що контролер знаходиться в нульовому положенні, та у достатній величині тиску у гальмівній магістралі. При відсутності дій з боку машиніста щодо зупинки поїзда (локомотива) самому вживати заходи щодо попередження проїзду заборонного сигналу.

Суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Дії роботодавця в цьому випадку, щонайменше, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 203/539/22, провадження № 61 - 381св23.

Апеляційний суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати відповідно до довідки Структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», яка складає 812,20 грн. в день (том № 1, а.с. 83), тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу буде складати 8122,00 грн.

В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майного характеру позивачем сплачено 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 20 від 08.02.2022 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (том № 1, а.с. 21).

Крім того, позивачем було заявлено і вимогу немайного характеру, яка апеляційним судом задоволена, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільна профспілка залізничників України, про скасування наказу про відсторонення від роботи і стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Лобко І.М. за № 459/ОС від 28.12.2021 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 28.12.2021 року по 12.01.2022 року в розмірі 8122 (вісім тисяч сто двадцять дві) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна