Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/62/23
Провадження № 2/391/59/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2023р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Козюменської В.В.,

при секретарі Рогожкіній І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Євладенко Л.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 15 травня 2010 року він заселився до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить на праві власності ОСОБА_2 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22 листопада 1989 року. Заповіти та спадкові договори після смерті ОСОБА_2 відсутні. Спадкові справи після смерті ОСОБА_2 не відкривались. Будинок згідно виписки із погосподарської книги Компаніївської селищної ради №11 від 24.01.2023 р., обліковується за ОСОБА_1 .

Позивач обслуговує житловий будинок та є головою домогосподарства, що підтверджується випискою із погосподарської книги Компаніївської селищної ради та обліковою карткою об`єкта по господарського обліку.

Оскільки Позивач проживає за вказаною адресою з 2010 р., добросовісно, відкрито та безперервно користується зазначеним житловим будинком, на підставі ст. 344 ЦК України, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач посилався на п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 р.№5, де зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати зокрема таке:

-Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (облікові картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 р., 2-16-2020 р., 2021 2025 р.);

-Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факту знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони не свідчить про приховування цього майна (доказом відкритого володіння є відмітка про місце проживання, що вказана в паспорту позивача);

-Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребовування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України) (доказом безперервності володіння є штамп у його паспорті, відповідно до якого позивач зареєстрований за даною адресою з 22.11.2010 р.).

Позивач посилався на Постанову Верховного суду від 09.07.2019 р., справа №920/999/16, згідно якої, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При вирішенні даної справи, Позивач також просив врахувати Постанову ВП ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17; Постанови ВС від 05.06.2018 р. у справі 924/925/17, від 22.05.2018 р. у справі №922/1574/17, від 02.08.2019 р. у справі №915/962/18, від 28.04.2020 у справі №552/1354/18.

Ухвалою суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 10.04.2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він проживає в вказаному будинку з 2010 р. Це був будинок ОСОБА_2 . До неї спочатку вселилися його батьки, які допомагали доглядати за нею, та планувала за це подарувати будинок батькам, але не встигла, оскільки померла. Батьки на даний час також померли.

Коли заселявся до будинку, знав, що це будинок ОСОБА_2 .

В додаткових поясненнях позивач також вказував, що його батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заселилися до житлового будинку в АДРЕСА_1 у 1995 р.. З 2010 р. він проживає у вказаному будинку та доглядав за хворою матір`ю, яка померла у лютому 2012 р.

У судовому засіданні свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджено, що ОСОБА_2 передала у користування вказаний будинок без укладення цивільно-правових угод його батькам.

Зважаючи на те, що з 1995 р. у вказаному будинку проживали його батьки, а з 2010 р. - він без правовстановчих документів, що відповідно до архівної довідки, виданої ОКП "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації від 11.10.2021 р. власником будинку є ОСОБА_2 , яка померла у 1995 р., будь-яких інших варіантів оформлення права власності, крім як за набувальною давності не існує, просить суд задовольнити позов в повному обсязі (а.с.56-58).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою Позивача, мешкає по АДРЕСА_2 . Косенко мешкає по АДРЕСА_1 десь з 2010 р. Раніше там жила ОСОБА_2 , до якої попросились жити батьки ОСОБА_7 , оскільки їм ніде було жити. Умовою такого проживання було те, що вони будуть допомагати доглядати за ОСОБА_2 , а та подарує їм будинок. Потім господарка померла. Померли також батьки позивача. Той залишився там жити, постійно мешкав з 2010 р.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_7 , мешкає по АДРЕСА_2 . Раніше там мешкала ОСОБА_2 , яка пустила до свого будинку жити батьків позивача, оскільки тим не було де жити. Умовою проживання було те, що батьки позивача будуть доглядати бабусю, а та подарує їм будинок. Потім ОСОБА_8 померла. З 2010 р. в цьому будинку став постійно жити позивач.

У судове засідання представник Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника, та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем надано в якості доказів:

Копію паспорту громадянина України, згідно якого ОСОБА_1 має реєстрацію в АДРЕСА_1 з 22.11.2010 р. (а.с.8-9).

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який було розроблено позивачем (а.с.11-14).

Архівну довідку «Кіровоградського обласного об`єднаного БТІ», від 11 жовтня 2021 року за №75783, згідно якої право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 Ціле (приватна), Свідоцтво про право власності від 22 листопада 1989 року.

Згідно архівних відомостей, наявних в «ОКП Кіровоградське ООБТІ», адреса Кіровоградська область, Компаніївський район, с. Першотравенка, вул. Фрунзе, 19 відповідає адресі АДРЕСА_1 . (а.с. 15).

Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_2 , згідно якої у Спадкову реєстрі така інформація відсутня - (А.с.16).

Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) після смерті ОСОБА_2 , згідно якої у Спадковому реєстрі така інформація відсутня - (А.с.17).

Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_9 , згідно якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Першотравенка, Компаніївського району, Кіровоградської області. (а.с. 18).

Виписку із погосподарської книги Компаніївської селищної ради №11 Кропивницького району, Кіровоградської області, згідно якої ОСОБА_1 утримує та обслуговує будинок (а.с.19).

Облікові картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, 2016-2020, 2021-2025 р., згідно яких головою домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 20-22).

Довідку виконкому Компаніївської селищної ради від 26.04.2023 р., згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з нею проживав її син ОСОБА_1 (а.с.52).

Довідку виконкому Компаніївської селищної ради від 26.04.2023 р., згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з ним проживала його дружина - ОСОБА_4 (а.с.53).

Копії свідоцтв про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.54-55).

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 28 квітня 2020 року, справа N 552/1354/18 провадження N 61-44893св18: «володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц».

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Те, що позивач відкрито та безперервно проживав в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає доведеним на підставі досліджених доказів по справі.

Але, на думку суду, сам по собі факт користування позивачем даним будинком тривалий час не є підставою для виникнення в нього права власності за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Як вбачається з матеріалів справи, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Як слідує з пояснень Позивача, при заселенні до вказаного будинку о 2010 р. він знав, що будинок належить саме їй та з того часу, при проживанні в будинку, знав, що власником будинку продовжує бути ОСОБА_2 . Тобто з моменту заселення та за весь час проживання в будинку, позивач завжди знав, хто є власником будинку, з чого слідує, що він знав про те, що будинок є чужим майном. Як вже зазначалось вище, давність володіння вважається добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

Також матеріали справи не містять відомостей щодо відмови власника житлового будинку від права власності на це майно.

Враховуючи наведене, оскільки в даному випадку позивачем не доведено саме умов добросовісності заволодіння майном, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими, тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 316,328,344 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 12, 13, 49, 83, 89, 263-265 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права власності за набувальною давністю на будинок відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Компаніївська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, адреса 28400, смт.Компаніївка, вул.Паркова, 4, .

Повний текст складено 09.06.2023.

Суддя В.В. Козюменська