УХВАЛА

01 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 520/16843/14-ц

провадження № 61-16102ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрінської Юлії Євгенівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У 2014 році ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якій просила:

визначити, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 є рівними та становлять 1/2 частки за кожним;

перевести на неї права та обов`язки співвласника - ОСОБА_4 на 1/2 частку спірної квартири, вартістю 391 825,50 грн в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. від 03 червня 2014 року, в розмірі 438 647,05 грн;

визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири та припинити право власності ОСОБА_4 на вказану частку спірного нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року позов задоволено.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 є рівними та становлять 1/2 частки за кожним.

Переведено на ОСОБА_1 права та обов`язки співвласника - ОСОБА_2 на 1/2 частку спірної квартири, вартістю 391 825,50 грн у рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. від 03 червня 2014 року в розмірі 438 647,05 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірного житлового приміщення.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку вказаного нерухомого майна.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2023 року, повний текст якої складено 12 жовтня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у позові відмовлено.

У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрінської Ю. Є., на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки відправлена до Верховного Суду 12 листопада 2023 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кудрінська Ю. Є., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року залишити в силі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У касаційній скарзі заявниця вказує, що пропуск строку на касаційне оскарження судового рішення пов`язаний з тим, що, хоча її представник і був присутнім у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного судового рішення, проте суд апеляційної інстанції не вручив представнику його копії, матеріали справи не містять доказів вручення учасникам справи повного тексту постанови Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2021 року.

Додатково заявниця вказує, що про оскаржуване судове рішення вона дізналась випадково, у час коли була за межами України у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну. Перебуваючи за кордоном, її адвокат, який представляв інтереси у суді апеляційної інстанції, запевняв, що відлік процесуальних строків на касаційне оскарження судового рішення почнеться з моменту вручення судового рішення.

Також просила врахувати, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення в Україні діяв карантин.

Верховний Суд відхиляє посилання заявниці на повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну, оскільки між датою складення повного тексту рішення суду апеляційної інстанції - 12 жовтня 2021 року та запровадженням в Україні воєнного стану - 24 лютого 2022 року, сплинув значний проміжок часу - понад чотири місяці, що є достатнім терміном для зверненням з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення процесуального строку, пропущеного з об`єктивних причин, підтверджених доказами.

Отже, початок процесуального строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року та його закінчення настав до запровадження в Україні воєнного стану, відповідно його пропуск не зумовлено зазначеною подією.

Доводи ОСОБА_1 щодо запровадженого на всій території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби

COVID-19 Верховний Суд визначає необґрунтованими, оскільки сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявницею негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Також Верховний Суд відхиляє посилання заявниці щодо роботи її попереднього адвоката, належне/неналежне вчинення ним, від її імені, процесуальних дій, з огляду на таке.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

В цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника.

Учасник судового процесу, реалізуючи свої процесуальні права має вчиняти дії з дотриманням процесуальних строків звернення до суду, тобто добросовісно користуватися своїми правами з метою недопущення настання негативних наслідків для такого учасника справи, які зумовлять докладання додаткових зусиль, направлених на поновлення, пропущеного процесуального строку.

За наведених обставин ОСОБА_1 , за обставин присутності уповноваженого представника під час проголошення оскаржуваного судового рішення, мала вчинити дії, направлені на недопущення порушень процесуальних строків на подання касаційної скарги, зокрема здійснювати контроль виконаної адвокатом роботи зі складання касаційної скарги, не очікуючи настання кінцевого терміну оскарження судового рішення.

Узагальнюючи наведене, вказані доводи не можуть свідчити про наявність обставини, передбаченої частиною третьою статті 394 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік випадків, за наявності яких строк на касаційне оскарження судового рішення може бути поновлено.

Водночас, Верховний Суд враховує процесуальну поведінку заявниці, як особи, уповноважений представник якої був присутнім під час проголошення постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, вказане судове рішення оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 жовтня 2021 року, а отже ОСОБА_1 мала можливість особисто або через уповноваженого представника реалізувати свої процесуальні права у межах, визначеного законом строку, не допускаючи тривалість його пропуску - два роки з дня складення оскаржуваного судового рішення.

Разом з цим Верховний Суд зауважує, що наведені заявницею обставини не є виключними обставинами відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України.

Ураховуючи те, що касаційна скарга заявниці подана після спливу більше ніж одного року з дня ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, а виключні випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, для поновлення строку на касаційне оскарження заявницею не обґрунтовано, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрінської Юлії Євгенівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян