Провадження № 2/522/7861/23
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

07 грудня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву Одеської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОМР до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) чи будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та заборони Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6, ) здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 16.01.2017 № 18 та від 17.01.2017 № 22 відповідачі набули право власності по 1/2 частки нежитлових приміщень бару та магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, ще 05.04.2016 відбулась пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 05.04.2016, яка знищила вказані нежитлові приміщення. Згодом, з метою забудови земельної ділянки комунальної власності, у червні 2022 року відповідачами подано до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР повідомлення про початок виконання будівельних робіт «Капітальний ремонт по відновленню нежитлового приміщення бару та магазину, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване 13.06.2022 за № ОД97. Тобто, відповідачі мають намір здійснити нове будівництво об`єкта нерухомого майна уникаючи процедури отримання містобудівних умов та обмежень, дозвільної документації та виділення земельної ділянки для цієї мети, оскільки майна за адресою: АДРЕСА_1 не існує в натурі, земельна ділянка вільна від забудови. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідачі маючи повідомлення про початок виконання будівельних робіт мають право виконувати будівельні роботи, що є порушенням прав позивача на вільне розпорядження ОМР належною їй земельною ділянкою та в майбутньому може ускладнити виконання рішення суду, в разі задоволення позову, позивач просить суд забезпечити позов визначеним ним шляхом.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими представник позивача обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За нормами ст. 149 ЦПК України суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про припинення права власності відповідачів на нежитлові приміщення бару та магазину загальною площею 52,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі знищенням зазначеного нерухомого майна, оскільки відповідачами під виглядом капітального ремонту відбувається нове будівництво на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси в особі ОМР, яка не виділялась для цієї мети та за відсутності дозвільного документа на право виконання будівельних робіт.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 28.11.2023 власниками нежитлових приміщень бару та магазину загальною площею 52,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частки.

В матеріалах справи містяться копії проекту «Капітальний ремонт з відновлення нежитлового приміщення бару та магазину, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 » замовники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; повідомлення про початок будівельних робіт від 13.06.2022 з капітального ремонту по відновленню нежитлового приміщення бару та магазину, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та витяги з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, де також вказано про капітальний ремонт зазначеного нерухомого майна.

Згідно акта обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 16.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного головним спеціалістом ПРА, головним спеціалістом Управління ДАБК ОМР, головним спеціалістом АЗР ОМР, головним спеціалістом Департаменту з благоустрою м. Одеси ОМР та головним спеціалістом ДАМ ОМР, під час виїзду на місце за вказаною адресою візуально встановлено, що земельна ділянка, на якій була розташована зазначена будівля (нежитлове приміщення бару та магазину) вільна від забудови, у тому числі зруйнована. На вказаній земельній ділянці наявний об`єкт благоустрою у вигляді трикутної клумби (наявні матеріали фотофіксації). Таким чином, фактично планується нове будівництво, а не капітальний ремонт по відновленню нежитлового приміщення бару та магазину, як зазначено замовниками у повідомленні. За інформацією ДЗР ОМР рішень ОМР щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за вказаною адресою ОМР не приймалось.

Таким чином, невідповідність будівельних робіт дозвільним документам наявним у відповідачів, є підставою для відповідного реагування певними службами у встановленому законом порядку.

Натомість, на переконання суду, позивачем не доведено яким чином невжиття таких заходів, як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , (який за твердженням позивача зруйнований) та заборона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою, та заборона Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці за вказаною адресою, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову обраним позивачем шляхом відсутні, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Одеської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності, у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик