КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 759/2825/23

провадження № 22-ц/824/11866/2023

07 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року в складі судді Ключника А. С.,

встановив:

14.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на ті підстави, що на підставі наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 28.08.2019 № 257-к він був прийнятий з 29 серпня 2019 року на посаду охоронника (стажера).

Згідно з наказом № 257-пр від 23.09.2019 він був призначений на посаду охоронника 3 розряду.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 14.12.2021 № 593/634 Комунальне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» реорганізовано у Комунальну організацію «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Після початки військової агресії проти України, 26.02.2022 він встав на облік військовозобов`язаного у ІНФОРМАЦІЯ_10

04.04.2022 він уклав Контракт добровольця територіальної оборони з ІНФОРМАЦІЯ_1 про що повідомив відповідача.

Однак, наказом № 1305-к від 22.11.2022 його було звільнено з роботи з 01 червня 2022 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підставою для звільнення зазначено: висновок внутрішньої перевірки від 15.11.2022 , акт №6 від 18.11.2022.

З висновком внутрішньої перевірки та актом його не ознайомили та не запропонували надати відповідні пояснення.

В день звільнення йому не були видані наказ про звільнення та трудова книжка, не було повідомлено про нараховані суми, належні при звільненні. Наказ про звільнення йому вручили під час виконання завдань територіальної оборони на блокпості, де він здійснював чергування.

Про існування наказу №27 від 18.05.2022 про зарахування його до 1-го відділу охорони об`єктів охоронником йому нічого не було відомо.

Вважав своє звільнення з роботи незаконним, оскільки воно відбулося в період воєнного стану, коли він вчиняв дії щодо захисту держави, перебуваючи у лавах місцевої територіальної оборони, а тому був відсутній на робочому місці з поважних причин. Відповідачем не було вжито ніяких заходів для отримання він нього пояснень.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_2» №1305-к від 22 листопада 2022 року «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновити його з 01.06.2022 на посаді охоронника Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- стягнути з Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_2» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2022 по 14.02.2023 в розмірі 208 100,28 грн, з яких підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі.

Просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оскільки наказ про звільнення та трудова книжка не були видані йому в день звільнення. У зв`язку із зайнятістю на виконанні завдань територіальної оборони він не мав можливості своєчасно звернутися до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» «Про звільнення ОСОБА_1 » від 22 листопада 2022 року № 1305-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» з 01 червня 2022 року.

Стягнуто з Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 208 100,28 гривень з урахування необхідності сплати обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

20.06.2023 Комунальна організація виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 18.04.2022 ОСОБА_1 засобами телекомунікаційного зв`язку надіслав до Комунальна організація виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3»копію контракту добровольця ДФТП №34 від 01.04.2022 та довідку від 04.04.2022 №34-47 за підписом начальника штабу зазначеного ДФТГ .

26.10.2022 ОСОБА_1 надав до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» довідку добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.10.2022 № Д-34/03 про те, що у період з 24 по 25 вересня 2022 року він був задіяний у чергуваннях 16 годин. В інші робочі дні у вересні ОСОБА_1 до робіт ДФТГ не залучався та на основне місце роботи не виходив.

Листом ДФТГ № 34 від 09.11.2022 № 217/202 до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» направлено графіки чергувань ОСОБА_1 за травень-жовтень 2022 року. У квітні 2022 року такі графіки не складались, проте згідне довідкою ДФТГ № 34 від 04.04.2022 № 34-47 ОСОБА_1 виконував завдання територіальної оборони.

Аналізом наданих графіків установлено, що ОСОБА_1 не був задіяний до завдань ДФТГ в робочі дні та повинен був бути на робочому місці в КО «ІНФОРМАЦІЯ_3» , а саме: у травні 2022 року: 04, 09, 18, 24 та 27 травня (всього 5 днів); у червні 2022 року: 01, 02, 06, 07, 16, 17, 21, 22 та 27 червня (всього 9 днів); у липні 2022 року: 01, 06, 07, 11, 12, 21, 22, 26 та 27 липня (всього 9 днів); у серпні 2022 року: 01, 02, 05, 08, 11, 15, 17, 22, 25 та 31 серпня (всього 10 днів); у вересні 2022 року: 01, 02, 05, 06, 07, 08, 09, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27, 28, 29 та 30 вересня (всього 22 дні); у жовтні 2022 року: 03, 04, 05, 06, 07, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, та 31 жовтня (всього 20 днів).

Таким чином, усього без поважних причин на робочому місці ОСОБА_1 був відсутній 75 робочих днів.

У пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер.

В ході надання пояснень причин невиходу на роботу ОСОБА_1 пояснив, що не виходив на основне місце роботи, коли був не задіяний в ДФТГ, так як мав інший підробіток.

Таким чином, ОСОБА_1 мав час та можливість виконувати свої посадові обов`язки, однак не бажав цього робити та працював на іншій роботі.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач наказом від 18 травня 2022 року №564-к увільнив позивача від роботи з 01 квітня 2022 року із збереженням місця роботи, середнього заробітку на період проходження військової служби, у зв`язку з чим це не можна вважати прогулом без поважних причин, суперечить іншому висновку суду в тій частині, що діяльність добровольчого формування територіальної громади з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449, не є військовою службою в розумінні Закону України Про військовий обов`язок і військову службу".

Вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі дослідив обставини справи та дійшов хибного висновку про природу правовідносин.

18.09.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Авер`янова С. Б. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначила, що наявність гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП, законодавець не пов`язує з колом обов`язків добровольця територіальної оборони та часом їх виконання.

Враховуючи, що у період з 04.04.2022 по 22.11.2022 позивач перебував у складі добровольчого формування № НОМЕР_1 територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_5 а тому на нього поширювалися гарантії щодо збереження місця роботи і середнього заробітку, звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним у зв`язку із наявністю поважних причин відсутності позивача на робочому місці у вказаний відповідачем період.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 липня 2023 року у справі №683/1255/22, від 03 серпня 2023 року у справі №683/1256/22.

Наказ про звільнення позивача з роботи був прийнятий відповідачем 22 листопада 2022 року. Днем звільнення є 01 червня 2022 року, яка більш як на 5 місяців передує даті видачі наказу, що не відповідає ч. 1 ст. 148 КЗпП України.

Працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення. Після дня звільнення трудові відносини між працівником та підприємством припиняються, відповідно роботодавець не може видавати будь-яких наказів відносно працівника. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2018 року у справі №289/51/16-ц, від 02 вересня 2019 року у справі №237/4712/17.

В судовому засіданні представник Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» - ОСОБА_3. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Константинов О. Г. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом №257-к від 28.08.2019 ОСОБА_1 прийнято на роботу в Комунальну організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» на посаду охоронника (стажера) (а.с.12 т.1).

Наказом №257-пр від 23.09.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду охоронника 3 розряду.

Наказом №108-к від 08.07.2021 ОСОБА_1 переведено на посаду охоронника.

Наказом №27 від 18.05.2022 ОСОБА_1 зараховано до 1-го відділу охорони об`єктів охоронником.

Між ОСОБА_1 та Добровольчим формуванням в особі командира "ІНФОРМАЦІЯ_6" 01.04.2022 укладено Контракт добровольця територіальної оборони, передбачений Положенням про добровольчі формування територіальних громад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449, строком на три роки.

Згідно з умовами контракту ОСОБА_1 добровільно виконує завдання Сектору ІНФОРМАЦІЯ_7.

18.04.2022 ОСОБА_1 засобами телекомунікаційного зв`язку надіслав до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» копію контракту добровольця територіальної оборони від 01.04.2022 та довідку від 04.04.2022 №34-47 за підписом начальника штабу ДФТГ.

Наказом №564-К від 18.05.2022 "Про увільнення працівників від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації", ОСОБА_1 увільнено від роботи з 01.04.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи, середнього заробітку на період проходження військової служби (а.с.53 т.1).

26.10.2022 ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що уклав контракт добровольця територіальної оборони, який діє, його було залучено до проведення різних робот відповідно до графіків. З серпня 2022 року він був рідко задіяний до виконання громадських робіт, н а роботу не приходив, оскільки мав інший підробіток (а.с. 59-61 т.1).

Згідно відповіді командира ІНФОРМАЦІЯ_8" від 09.11.2022 №3-34/12 на запит відповідача, доброволець ОСОБА_1 задіяний у виконанні завдань ІНФОРМАЦІЯ_8", які надходять до Сектору ІНФОРМАЦІЯ_9. У додатку до відповіді надано графіки чергувань (а.с. 64079 т.1).

15 листопада 2022 року складено висновок внутрішньої перевірки, відповідно до якого з аналізу наданих графіків чергувань встановлено, що в травні 2022 року ОСОБА_1 не був задіяний до завдань ДФТГ в робочі дні та повинен був бути на робочому місці , а саме: 04, 09, 18, 24 та 27 травня (всього 5 днів); у червні 2022 року: 01, 02, 06, 07, 16, 17, 21, 22 та 27 червня (всього 9 днів); у липні 2022 року: 01, 06, 07, 11, 12, 21, 22, 26 та 27 липня (всього 9 днів); у серпні 2022 року: 01, 02, 05, 08, 11, 15, 17, 22, 25 та 31 серпня (всього 10 днів); у вересні 2022 року: 01, 02, 05, 06, 07, 08, 09, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27, 28, 29 та 30 вересня (всього 22 дні); у жовтні 2022 року: 03, 04, 05, 06, 07, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, та 31 жовтня (всього 20 днів). Усього без поважних причин на основному робочому місці ОСОБА_1 був відсутній 75 робочих днів.

Комісія дійшла висновку про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог статті 139 КЗпП України та розділу 3 "Основні обов`язки працівників" Правил внутрішнього трудового розпорядку, що є додатком №1 до Колективного договору КО "ІНФОРМАЦІЯ_2", зокрема, прогулів у кількості 75 робочих днів (а.с. 71-74 т.1).

18.11.2022 складено Акт №6 про неприбуття ОСОБА_1 для ознайомлення з висновком внутрішньої перевірки (а.с. 79 т.1).

Наказом №1305-к від 22.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 01 червня 2022 року , відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, за прогул ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підстава : висновок внутрішньої перевірки від 15.11.2022, акт №6 від 18.11.2022 (а.с.11 т.1).

24.11.2022 складено Акт про відмову ОСОБА_1 від підпису після ознайомлення з наказом про його звільнення, а також надання будь-яких пояснень та отримання трудової книжки (а.с. 90 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у період із 01 квітня 2022 року позивач перебуває у складі добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідач наказом від 18 травня 2022 року №564-к увільнив позивача від роботи з 01 квітня 2022 року із збереженням місця роботи, середнього заробітку на період проходження військової служби, а тому позивач правомірно не виходив на роботу, у зв`язку з чим це не можна вважати прогулом без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в том числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

У частині першій статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

Добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Документами, що підтверджують участь в територіальній обороні, є контракт добровольця територіальної оборони, типова форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84.

З огляду на те, що з 01 квітня 2022 року позивач перебуває у складі добровольчого формування територіальної оборони, на нього поширювалися гарантії щодо збереження місця роботи і середнього заробітку.

Крім цього, за умов існування наказу №564-К від 18.05.2022, яким ОСОБА_1 увільнено від роботи з 01.04.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи, середнього заробітку на період проходження військової служби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із наявністю поважних причин відсутності останнього на робочому місці.

Та обставина, що діяльність добровольчого формування територіальної громади не є військовою службою, не спростовує висновок суду першої інстанції, що на ОСОБА_1 поширювалися гарантії, встановлені частиною першою статті 119 КЗпП України на час виконання державних та громадських обов`язків.

Наказ про звільнення позивача з роботи не містить зазначення, невихід позивача на роботу в які саме дні відповідач вважав прогулом, що порушує право останнього на захист своїх прав та інтересів.

Та обставина, що позивач з травня 2022 року по жовтень 2022 року не був задіяний протягом 75 робочих днів до завдань територіальної оборони, не спростовує ту обставину, що у вказаний період часу останній перебував у складі добровольчого формування територіальної оборони, що виключає можливість звільнення працівника за прогул.

Колегія суддів також погоджується з доводами позивача в тій частині, що звільнивши останнього з роботи з 01 червня 2022 року наказом від 22 листопада 2022 року, відповідачем не дотримано норми ст. 47 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівнику трудову книжку у день звільнення, та статті 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення, оскільки день звільнення є останнім робочим днем. Після дня звільнення трудові відносини між працівником та підприємством - припиняються, відповідно роботодавець не може видавати будь-яких наказів відносно працівника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані учасниками справи докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат за її подання апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «ІНФОРМАЦІЯ_3» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.12.2023.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук