Справа № 283/2346/23
Провадження №2/283/618/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., за участі відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Реус Денис Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2023 року сторони зареєстрували шлюб Малинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області, актовий запис № 49. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.01.2023 позивач був мобілізований до лав ЗСУ для проходження військової служби. Їх спільна донька залишилась проживати разом з матір`ю. Між матір`ю та донькою постійно виникали непорозуміння та конфлікти, про що донька розповідала батьку телефоном. За час проживання з матір`ю до дитини неодноразово застосовувалось домашнє насильство зі сторони матері та її старшого сина ОСОБА_4 , з приводу чого викликалась поліція та відносно них були складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП. На даний час дитина проживає у сім`ї тітки, рідної сестри позивача, оскільки відповідач залишила малолітню ОСОБА_3 саму вдома без догляду дорослих на декілька днів. Про її місцезнаходження дитина не знала. Через неналежну поведінку відповідача 02.04.2023 наказом начальника служби у справах дітей 03.08.2023 року, малолітню ОСОБА_3 тимчасово влаштовано в сім`ю тітки ОСОБА_5 ОСОБА_1 самоусунулась від виховання та матеріального забезпечення доньки, переймається виключно своїм особистим життям, не дбає та не спілкується з нею в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення батьківської турботи, за час, який дитина проживає з тіткою, відповідач жодного разу не відвідала доньку, при цьому їй не чиняться та не створюються жодні перешкоди щодо участі матері у житті дитини. Позивач забезпечує доньку, перераховує кошти своїй сестрі, щоб та в свою чергу купувала дитині все необхідне. Також, на ім`я малолітньої ОСОБА_3 було відкрито соціальний рахунок в AT «Ощадбанк», на який батько перераховує кошти на особисті потреби дитини. Дитина забезпечена їжею, іграшками, одягом, засобами гігієни, має мобільний телефон та необхідну комп`ютерну техніку, все це їй купує батько. Позивач вступив до лав ЗСУ, він працював на приватному акціонерному товаристві «Малинська паперова фабрика-Вайдманн», отримував заробітну плату та забезпечував всі належні умови проживання дитині. Позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав з сім`єю до початку проходження військової служби й планує проживати з донькою. Позивач завжди цікавиться успіхами дочки в навчанні, спілкується з вчителями, контролює виконання домашніх завдань. Піклується про здоров`я доньки, водить дитину на періодичні огляди до лікаря, робить планові щеплення, аналізи, при хворобі забезпечує належне лікування, купує ліки за призначенням лікаря. Відповідач своєю чергою здоров`ям дитини та її шкільним життям не цікавиться взагалі. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 25.09.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання з`явилась, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду листа, згідно з яким просила прийняти рішення на користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частинами першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2023 року сторони зареєстрували шлюб Малинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.02.2023 року (а.с. 7).

Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23.04.2013 року, актовий запис за № 114 (а.с. 9).

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_3 від 06.08.2023 старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 06.01.2023 (а.с. 10).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.09.2023 ОСОБА_2 отримує дохід від ПРАТ «Вайдманн - МПФ», ВЧ НОМЕР_3 (а.с. 17-18).

Відповідно до довідки ТВБВ № 10005/038 Філії Житомирське обласне управління Державний ощадний Банк України № 200 від 06.09.2023, на ім`я ОСОБА_3 відкрито соціальний рахунок (а.с. 22).

Згідно з довідкою КНП «Малинський центр первинної медико - санітарної допомоги» Малинської міської ради № 1156/05.21 від 01.09.2023 батько завжди приводив свою дитину ОСОБА_3 до лікаря сам, зі слів батька мати перебувала на роботі (а.с. 23).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , виданої Малинським ліцеєм №3 батько ставиться до виховання дитини з усією відповідальністю, спілкується з класним керівником. Мати активної участі у вихованні дитини не бере, майже не цікавиться навчанням доньки, не звертає уваги на поради та рекомендації класного керівника (а.с.24).

Згідно з рапорта поліціянта Мельниченка М.В. від 13.06.2023 13 червня 2023 року о 16 год 26 хв надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що за адресою АДРЕСА_2 , на даний час брат вчиняє домашнє насильство стосовно сестри ОСОБА_7 (а.с. 25).

Відповідно до довідки старшого інспектора СЮП КРУП ГУНП в Житомирській області 13.06.2023 ОСОБА_4 , 2004 року народження, прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння та вчинив сварку з сестрою ОСОБА_3 , 2013 року народження, під час якої кричав на неї, ображав словами брутальної лайки, хапав за шию, вдарив по обличчю, на зауваження не реагував (а.с. 27).

Згідно з заявою ОСОБА_5 на ім`я начальника ССД від 28.07.2023 26.07.2023 о 21 год їй зателефонувала племінниця ОСОБА_3 та повідомила, що з понеділка сама перебуває в будинку, вікно в кімнаті розбите, де перебуває мати вона не знає та просила забрати до себе. Дитину вона забрала до себе, мати не цікавилась де її дитина (а.с. 30).

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2018 ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП (а.с. 31, 32).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 02.08.2023 № 270 вирішено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно відібрати у матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав, оскільки батько перебуває у складі Збройних Сил України (а.с. 33).

Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області № 172 від 03.08.2023 малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей та тимчасово влаштувати її в сім`ї тітки ОСОБА_5 (а.с. 34).

Відповідно до листа служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 06.11.2023 № 664 служба у справах дітей не заперечує проти позовних вимог (а.с. 50).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради від 23.08.2023 № 308 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав (а.с. 52-53).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини й турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Позивач самостійно займається утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, проявляє батьківську турботу, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, а відповідач, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки з виховання дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання малолітньої дитини. Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, про що свідчить відповідна заява про визнання позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до батька, а також те, що відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб спільна дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

Щодо позбавлення батьківських прав, для проживання дитини із батьком у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється в тому числі і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини й громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від дитини, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю дитиною та не усвідомлює повною мірою свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, на думку суду, відповідач зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, про що свідчить її заява про визнання позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав.

З огляду на викладене, враховуючи прихильність дитини до батька, а також те, що відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб її позбавили батьківських прав, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 23, 76, 81,141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Реус Денис Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та позбавлення батьківських прав задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавити батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2023.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. М. Саланда