КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 381/2420/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4043/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року (суддя Ковалевська Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 4 листопада 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований за № 14775, про стягнення з нього грошових коштів у сумі 12 409,17грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал» таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000грн та сплачений ним судовий збір.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що через мобільний застосунок «Дія» він дізнався про наявність виконавчого провадження № 67987476, відкритого 24 грудня 2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса № 14775 від 4 листопада 2021 року про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 12 409,17грн.

Позивач стверджував, що вказаний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. з порушенням положень Закону України «Про нотаріат», без належного підтвердження безспірності вимог кредитора, оскільки заборгованість за кредитним договором № 300208 від 18 жовтня 2019 року, укладеного ним із ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», який слугував підставою вчинення спірного виконавчого напису, була майже повністю ним погашена.

Крім цього, позивач зазначав, що вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідченим, що згідно вимог чинного законодавства, позбавляло нотаріуса можливості вчинити виконавчий напис.

Також позивач посилався на те, що поніс витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4000грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року визнано виконавчий напис від 4 листопада 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований за № 14775, про стягнення грошових коштів в сумі 12 409,17грн з ОСОБА_1 та користь ТОВ «Вердикт Капітал» таким, що не підлягає виконанню. У

стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000грн відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Друзь В.В. просить рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені витрати в розмірі 4 000грн стягнути з відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Представник позивача зазначає, що на підтвердження наданих послуг ним суду було надано копію договору б/н про надання правової допомоги від 30 липня 2022 року та додаток до вказаного договору від 30 липня 2022 року, згідно якого вартість передбачених угодою послуг складає 1 000грн за годину надання правничої допомоги; акт про надання правничої допомоги від 10 серпня 2022 року на суму 4 000грн та відповідний розрахунок понесених витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Вердикт Капітал» - Іжаковський О.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача посилається на відсутність в матеріалах справи документів, що підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу, та посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 червня 2018 року у справі 826/1216/16, зазначає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім цього представник відповідача стверджує, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу, не відповідають критерію їх реальності у зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також те, що враховуючи незначну складність справи, заявлені витрати не відповідають критерію розумності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14775, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 300208 від 18 жовтня 2019 року, укладеним з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», у загальному розмірі 12 409,17грн, з урахуванням витрат на вчинення виконавчого напису (с.с.11).

На підставі вказаного виконавчого напису 24 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67987476 (с.с.8-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, а також судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу у розмірі 4 000грн, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду доказів виконаних ним робіт (наданих послуг), їх видів та тривалості, а також доказів, які б свідчили про обґрунтованість визначеного розміру понесених позивачем витрат на праву допомогу.

Також суд зазначив, що ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 не

підписаний адвокатом Друзь В.В. та не затверджений печаткою, деякі з виконаних робіт, що перераховані в розрахунку витрат на правничу допомогу від 10 серпня 2022 року, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а саме: складання заяв, запитів до приватного виконавця, ТОВ «Вердикт Капітал», а також складання клопотання про витребування доказів, а в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем витрат на правову допомогу у сумі 4 000грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено, а відтак позивач має право на відшкодування понесених судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція, зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу суду першої інстанції було надано:

- договір про надання правової допомоги б/н від 30 липня 2022 року, укладеного між адвокатом Друзьом В.В. та ОСОБА_1., згідно якого адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу ОСОБА_1 у цивільному провадженні про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (с.с.14-15);

- додаток № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 30 липня 2022 року, згідно п. 2 якого розмір гонорару за консультування та складання документів юридичного характеру складає 1 000грн за годину надання правничої допомоги (с.с.16);

- акт від 10 серпня 2022 року про надання правничої допомоги на підставі договору б/н від 30 липня 2022 року підписаний адвокатом та позивачем, згідно якого вартість наданої ОСОБА_1 професійної правової допомоги склала 4 000грн (с.с.17);

- розрахунок від 10 серпня 2022 року витрат на правничу допомогу на підставі договору від 30 липня 2022 року, згідно якого адвокатом Друзьом В.В. надана правова допомога ОСОБА_1 , яка полягала у вивченні документів клієнта щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; складання заяв, запитів до приватного виконавця Канцедала О.О., ТОВ «Вердикт-Капітал» з вимогою надання документів про взаємовідносини з клієнтом та комплектування всіх необхідних документів для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 1 год. вартістю 1 000грн; вивчення документів виконавчого провадження, які містяться у «Автоматизованій системі виконавче провадження» Міністерства юстиції України; складання клопотання про витребування доказів (з додатками) - 1 год. вартістю 1000грн; складання позовної заяви (з додатками) до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Сазонова О.М., приватний виконавець Канцедал О.О. - 2 год. вартістю 2000грн; всього - 4 000грн (с.с.18).

Отже, позивачем надані належні та достатні докази у підтвердження витрат на правову допомогу, а відмовляючи позивачу у відшкодуванні цих витрат у зв`язку із

ненаданням доказів оплати послуг адвоката, суд першої інстанції не врахував положень частини 8 статті 141 ЦПК України та правові висновки Верховного Суду, що вказані витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача 4000грн витрат на правову допомогу.

Проте, аналізуючи матеріали справи та надані адвокатом Друзьом В.В. позивачу послуги у даній справі згідно розрахунку витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є завищеним, враховуючи предмет позову, кількість документів, які були надані адвокату для ознайомлення, необхідність вивчення судової практики у даній категорії справ, яка не є складною та є сталою, незначний об`єм позовної заяви, а відтак відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 3 000грн, що на думку колегії суддів, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх розміру.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні позивачу понесених витрат на правову допомогу не оцінив наданих позивачем доказів, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-В, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук