Справа №760/2697/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Кучми А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2019 року по 29 червня 2022 року, заінтересована особа Міністерство оборони України.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання загинув командир відділення стрілецької роти, солдат Збройних Сил України ОСОБА_3 . Із загиблим заявниця познайомилась влітку 2019 року, а з вересня 2019 року почала проживати із ним однією сім`єю. Питання реєстрації шлюбу між ними не поставало, оскільки останні фактично вважали себе подружжям, вели спільне господарство та сприймали доходи одне одного як спільні.

Метою встановлення даного факту є призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, передбаченої положеннями ст. 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Відповідно до положень закону право на призначення та отримання цієї одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Заявник вважає, що у неї як у члена сім`ї військовослужбовця, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цей день виникло право на отриманні відповідної одноразової грошової допомоги, встановленої законом, яке може бути реалізовано нею протягом наступних трьох років. Подальша зміна редакції закону в частині кола осіб, які можуть його набувати, не позбавляє заявника раніше набутого нею права з огляду на конституційний принцип дії законів у часі.

Обставини, що підтверджують факт проживання заявника та загиблого однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, притаманних обов`язків, підтверджується наступним: сповіщення №16 від військової частини до особового складу якої був зарахований ОСОБА_3 , на адресу Солом`янського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яким викладено прохання сповістити громадянку ОСОБА_1 , про те, що її чоловік командир відділення стрілецької роти, солдат ОСОБА_3 , виконуючи бойове завдання, зник безвісти 29 червня 2022 року; декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на ім`я ОСОБА_3 №0001-43КК-1800 подана 15 червня 2020 року співпадає за змістом аналогічної декларації заявника ОСОБА_1 за №0001-647К-1800, подано тією ж датою за адресами фактичного проживання або перебування, а саме: АДРЕСА_1 ; неодноразове пересилання ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів з метою оплати комунальних послуг, спожитих за квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується банківськими квитанціями; систематичне пересилання коштів між особистими банківськими рахунками заявника та загиблого протягом 2019-2022 років, об`єм та періодичність яких свідчить про фактичну їх спільність, що підтверджується банківськими квитанціями та виписками; неодноразове поповнення заявником рахунку мобільного телефону ОСОБА_3 за допомогою електронного банкінгу; довідкою від 19.07.2022 року виданою старостою с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_2 в у період з 05.03.2021 року по 28.02.2022 року та вели спільне господарство; спільна подорож до польського міста Краків взимку 2019-2020 року, що підтверджується одночасними відмітками в паспортах громадянина України для виїзду закордон заявника та загиблого про перетин кордону, а також численними фотографіями подорожі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2023 року справу передано для розгляду головуючому судді Митрофановій А.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.02.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити заяву про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, зазначивши, що заявник не надає належних та допустимих доказів тому, що за час проживання з ОСОБА_3 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки. Вказав, що заявник не надає суду встановлений законодавством документ, що посвідчує смерть особи, а саме свідоцтво про смерть ОСОБА_3 виданого органами РАЦС, при цьому сповіщенням №16 заявника повідомлено про те, що ОСОБА_3 зник безвісті 29.06.2022 року. Щодо наданої довідки від 19.07.2022 року, виданої старостою села та акту від 19.07.2022 року, виданим старостою села, звертає увагу, що староста не має повноважень засвідчувати або встановлювати факт ведення спільного господарства між особами та наявності у них спільного побуту, також у акті довідці староста села Миколаївка, прийшов до висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, посилаючись лише на показання свідків і при цьому жодним чином безпосередньо не досліджував питання ведення спільного господарства та наявності спільного побуту. Крім того, зазначив, що існує спір про право, що є підставою для залишення заяви без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заява мотивована тим, що вона перебувала у довготривалих відносинах з ОСОБА_3 , проживали з ним в одній квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2019 року. В березні 2022 року ОСОБА_3 був мобілізований . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час бойових дій, причиною смерті вказана вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків. Оскільки ОСОБА_3 загинув під час бойових дій, причиною смерті вказана вибухова травма ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, на членів його сім`ї розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання у подальшому правового статусу члена сім`ї ОСОБА_3 , який дозволить їй реалізувати права, визначені вказаними вище Законами, а саме отримання соціальних гарантій прав членів сімей військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

При цьому суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 березня 2023 року, справа № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22) визначив, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Міністерство оборони України - спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати позивач у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги позивача пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У спірних правовідносинах суд враховує правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, вимоги заявника про встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без шлюбу в період з вересня 2019 року по 29 червня 2022 року, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, провадження у справі підлягає закриттю з роз`ясненням заявнику права звернення з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - закрити.

Роз`яснити заявнику право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали буде складений до 02.04.2023 року включно.

Суддя А.О. Митрофанова