КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/5172/20 Головуючий у суді першої інстанції - Чірков Г.Є.
Номер провадження № 22-ц/824/5442/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому, з урахуванням уточнень, просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію в розмірі 212 224 грн, що становить 2/3 частки останнього в спільному сумісному майні - автомобілі Mitsubishi ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Хотянівка, урочище «Пасіка».

Свої вимоги мотивував тим, що вказане майно придбано подружжям в шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном. Враховуючи те, що відповідачка здійснила відчуження спільного автомобіля без його згоди, просив в порядку ч. 2 ст. 70 СК України відійти від принципу рівності часток подружжя та збільшити його частку в спільному сумісному майні, виділивши йому 2/3 його частини.

У листопаді 2020 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.149-166, т.1), в якій у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просила:

- визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,1215 га, що знаходиться в селі Хотянівка, урочище «Пасіка» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :37:214:0155, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 земельної ділянки, площею 0,215 га, що знаходиться в селі Хотянівка, урочише «Пасіка» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :37:214:0155. цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 115 110, 83 грн, що є 2/3 частини сплачених грошових коштів у рахунок виконання боргових зобов`язань ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05 грудня 2017 року з моменту розірвання шлюбу (27 лютого 2019 року) по дату подання зустрічної позовної заяви (11 листопада 2020 року);

- поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові зобов`язання за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05 грудня 2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 у наступних частках: 2/3 - за ОСОБА_2 , 1/3 - за ОСОБА_1 (починаючи від дати подання зустрічної позовної заяви).

Свої вимоги мотивувала тим, що сторонами за час шлюбу у спільну сумісну власність набуто автомобіль Mitsubishi ASX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Хотянівка, урочище «Пасіка» та боргові зобов`язання у розмірі 550 000 грн, які виникли на підставі договору про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) віл 05 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та нею - ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачка зазначала, що 05 грудня 2017 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) в загальному розмірі 550 000 грн на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2027 року, згоду на отримання якого надав позивач ОСОБА_2 .

В той же час, як за час перебування у шлюбі, так і після його розірвання виконання зобов`язань за вказаним договором здійснювалося виключно відповідачкою ОСОБА_1 , яка за період з 27 лютого 2019 року по 01 листопада 2020 року здійснила погашення заборгованості за кредитом у сумі 91 660 грн та сплату процентів за користування кредитом у сумі 81 006, 24 грн. Станом на 01 листопада 2020 року залишок заборгованості за кредитом становив 394 178 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом за жовтень 2020 року - 3 678, 04 грн. Оскільки вказаний договір укладався у період шлюбу, в інтересах сім`ї та за згодою позивача ОСОБА_2 , боргові зобов`язання за ним підлягають поділу як спільна сумісна власність подружжя, з урахуванням відступу від принципу рівності часток подружжя.

Вказувала, що ще за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, 09 лютого 2019 року вона ОСОБА_1 , діючи за усною згодою позивача ОСОБА_2 , відчужила спільний автомобіль на користь ОСОБА_3 , а оскільки відчуження транспортного засобу здійснювалося на підставі договорів у простій письмовій формі, письмова згода іншого із подружжя не була необхідною відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України. Грошові кошти, одержані внаслідок відчуження транспортного засобу, були використані в інтересах сім`ї, зокрема, направлені на погашення боргових зобов`язань відповідно до договору про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) від 05 грудня 2017 року та на утримання спільної дитини сторін. З цих підстав вважала, що вказане нерухоме майно поділу між сторонами не підлягає.

Оскільки ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся й ухиляється від участі в утриманні дитини, ОСОБА_1 з огляду на ч. 2 ст. 70 СК України просила суд відійти від принципу рівності часток подружжя та збільшити її частку в спільному сумісному майні, виділивши їй 2/3 частини спірної земельної ділянки. Крім того, утримання вказаної земельної ділянки здійснювалося виключно нею, яка самостійно сплачувала земельний податок.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 листопада 2022 року первісну та зустрічну позовні заяви було задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по частині кожному на земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 136 430 грн за 1/2 частку останнього в спільному сумісному майні - автомобілі Mitsubishi ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 434, 27 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 069, 97 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року виправлено описку в рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 28 листопада 2022 року, резолютивну частину якого доповнено четвертим абзацом: «В задоволенні решти вимог первісної та зустрічної позовної заяви відмовити».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо поділу грошового зобов`язання та компенсації фактично виплачених грошових коштів за кредитним договором, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови пунктів 4 та 5 зустрічної позовної заяви і постановити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, ОСОБА_1 просить поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові зобов`язання за договором про споживчий кредит № 1223/1 (під іпотеку) від 05 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 у наступних частках: 2/3 - за ОСОБА_2 , 1/3 - за ОСОБА_1 (починаючи від дати подання зустрічної позовної заяви); стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 115 110, 83 грн, що є 2/3 сплачених грошових коштів у рахунок виконання боргових зобов`язань за договором про споживчий кредит № 1223/1 (під іпотеку) від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 з моменту розірвання шлюбу (27 лютого 2019 року) по дату подання зустрічної позовної заяви на користь ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що договір про споживчий кредит № 1223/1 (під іпотеку) від 05 грудня 2017 року, укладено нею в інтересах сім`ї, за згодою позивача ОСОБА_2 , що прямо зазначено в самому договорі та вірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Проте, судом було помилково застосовано до даних правовідносин положення ч. 4 ст. 65 СК України, яка стосується випадків, коли договір укладений одним з подружжя без відома (згоди) другого з подружжя.

Наголошує, що така згода надавалась письмово позивачем ОСОБА_2 безпосередньо при укладенні договору, а умовами договору однозначно визначено мету договору - в інтересах сім`ї, а позивачем договір не оскаржувався, не було надано доказів використання отриманих коштів не в інтересах сім`ї.

ОСОБА_1 вказує, що судом безпідставно надано статус допустимого, достовірного і достатнього доказу та враховано пояснення позивача ОСОБА_2 щодо використання грошових коштів не в інтересах сім`ї, адже останній заяви про допит його в якості свідка не подавав, розписки про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань не підписував та приведений судом до присяги не був.

31 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Короті Р.О., відповідно до якого вважає, що судом правомірно було здійснено розподіл майна подружжя, а саме автомобіля та земельної ділянки.

Однак вважає, що для поділу грошового зобов`язання, як просить апелянтка, немає жодних підстав, оскільки якщо в договорі зазначено, що він укладений в інтересах сім`ї, обов`язки у іншого з подружжя виникають тільки тоді, якщо майно одержане за договором було використано в інтересах сім`ї. Відповідачка ОСОБА_1 не надала жодних доказів використання коштів в інтересах сім`ї, в судові засідання не з`являлась, пояснень відносно фактів використання кредиту не надавала, враховуючи, що стороною позивача заявлялись клопотання про її допит в якості свідка, про витребування у неї інформації та доказів цільового використання кредитних коштів.

Враховуючи вказане, представник позивача ОСОБА_4 просить залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги зустрічної позовної заяви щодо поділу грошового зобов`язання та компенсації фактично виплачених грошових коштів за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Інші належним чином повідомлені учасники справи на розгляд справи в суд апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині, то й апеляційний суд переглядає судове рішення лише в оскаржуваній частині щодо поділу грошового зобов`язання та компенсації фактично виплачених грошових коштів за кредитним договором.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що з 26 липня 2003 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії НОМЕР_4 виданого 26 липня 2003 року (а.с.170, т.1).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 27 грудня 2006 року (а.с.171, т.1).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено вказаним рішенням суду, шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2018 року через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного (а.с.10-11, т.1).

06 листопада 2020 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі частини заробітку боржника.

21 грудня 2020 року постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу.

За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуто автомобіль марки MITSUBISHI, модель ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що вбачається з листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 25 січня 2019 року №31/33аз та сторонами не заперечувалося (а.с.12, т.1).

09 лютого 2019 року між ОСОБА_1 (Комітент) та ТОВ «СПЕЦЗНАК» (Комісіонер) укладено Договір комісії №6539/19/003046, згідно п. 1.1 якого сторони домовилися, що Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну виплату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки MITSUBISHI ASX УНІВЕРСАЛ-В. 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі - НОМЕР_2 . свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 (а.с.172-173, т.1).

09 лютого 2019 року між ТОВ «СПЕЦЗНАК» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6539/19/003046. яким було здійснено відчуження вказаного транспортного засобу (а.с.174-175, т.1).

Згідно п. 3.1 договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 200 000 грн.

Крім того, за час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами на підставі договору купівлі-продажу укладеного 06 грудня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. набуто земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка» (а.с.176-177, т.1).

Згідно п. 4 вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 100 000 грн.

Як вбачається з п. 15 вказаного договору чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у своїй заяві підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. від 06 грудня 2006 року за №18925, дав згоду на купівлі зазначеної в даному договорі земельної ділянки, в період знаходження його з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі.

16 травня 2008 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЖ №405841 про право власності на земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка» (а.с.178-179, т.1).

10 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №5196855 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування (а.с.45-46, т.2).

Згідно п. 1.1. вказаного договору банк відкриває вкладнику поточний рахунок № НОМЕР_9 для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

В подальшому, 05 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №1223/1 (під іпотеку), згідно п.п. 2.1 - 2.3 якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а Позичальник має право отримати і зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень на строк 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2027 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Кредит надається на споживчі цілі (а.с.180-190, т.1).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника - № НОМЕР_9 .

Як вбачається з п. 6.3.12 договору позичальник свідчить, що на момент укладення цього договору позичальник одружений; цей договір укладений в інтересах сім`ї позичальника і одержане за цим договором 6уде використане на її потреби. Чоловік позичальника ОСОБА_2 згоден з укладанням позичальником цього договору, підтверджує, що з умовами цього договору ознайомлений, ніяких заперечень щодо його положень та укладення не має. На підтвердження цього чоловік Позичальника - ОСОБА_2 надав письмову заяву про таку згоду 05 грудня 2017 року, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на вказаному кредитному договорі.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, 05 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого згідно п. 2.3.1 якого є земельна ділянка (кадастровий номер :37:141:6001), яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Хотянівська, «Залізничний» садове товариство, загальною площею 0,0759 га, цільове призначення якої - для колективного садівництва, та розташований на ній двоповерховий садовий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.191-206, т.1).

06 грудня 2017 року банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 550 000 грн, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №519685501 (а.с.113-114, т.2).

Як вбачається з виписки з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_10 за період з 01 грудня 2017 року по 02 листопада 2020 року, 05 грудня 2017 року на рахунок ОСОБА_1 надійшло 550 000 грн. згідно кредитного договору №1223/1 від 05 грудня 2017 року, які 06 грудня 2017 року списано для повернення коштів згідно договору №5196855 від 10 червня 2016 року, на підставі якого відкрито і здійснюється обслуговування зазначеного рахунку (а.с.242-248, т.1).

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» №16/3-04/1387 від 05 листопада 2020 року станом на 01.11.2020 року залишок заборгованості за кредитом становив 394 178 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом за жовтень 2020 року - 3 678 грн (а.с.241, т.1).

За період 05 грудня 2017 року - 01 листопада 2020 року позичальником здійснено: погашення заборгованості за кредитом у сумі 155 822 грн; сплату процентів за користування кредитом у сумі 147 327 грн. 23 коп.

За період 27 лютого 2019 року - 01 листопада 2020 року позичальником здійснено: погашення заборгованості за кредитом у сумі 91 660 грн; сплату процентів за користування кредитом у сумі 81 006 грн. 24 коп.

Банк за дорученням позичальника проводить договірне списання коштів з його поточного рахунку № НОМЕР_10 (вкладник № НОМЕР_11 ) відповідно до п. 3.5 «Договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника розділу 3 «Порядок виконання Договору» кредитного договору.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог зустрічної позовної заяви щодо поділу грошового зобов`язання та компенсації фактично виплачених грошових коштів за кредитним договором, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з наданих стороною відповідача ( ОСОБА_1 ) суду платіжних документів не можна дійти висновку про витрачання колишнім подружжям кредитних коштів в сумі 550 000 грн в інтересах сім`ї за час шлюбу. Підтверджені чеками витрати є незначними і до уваги судом не беруться. Посилання сторони відповідача на те, що витрати кредитних коштів мали місце на поточні потреби сім`ї є бездоказові, непереконливі та неспроможні підтвердити витрачання кредитних коштів в розмірі 550 000 грн в інтересах сім`ї. Судом також було зазначено, що з виписки по рахунку відповідачки за період з 31 грудня 2017 року по 02 листопада 2020 року не можна встановити, що кредитні кошти витрачено в інтересах сім`ї, в який період, на придбання яких товарів, оплату послуг тощо. Із заяви на видачу готівки №519685501 встановлено, що 06 грудня 2017 року відповідачка отримала готівкою кредитні кошти в сумі 550 000 грн та їх подальша доля по справі не відома.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що отримані відповідачкою ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 550 000 грн було використано в інтересах сім`ї, суду не представлено, а тому в цій частині зустрічного позову про поділ боргових зобов`язань за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05 грудня 2017 року та стягнення 115 110,83 грн, слід відмовити за недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви щодо поділу грошового зобов`язання та компенсації фактично виплачених грошових коштів за кредитним договором відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Частиною третьою статті 61 СК Українипередбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 65 СК Українидружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з наведеними нормами сімейного законодавства України умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Крім того, для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї.

Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 за письмової згоди чоловіка ОСОБА_2 уклала договір №1223/1 (під іпотеку) 05 грудня 2017 року з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», відповідно до якого отримала кредит в загальному розмірі 550 000 грн на споживчі цілі.

Позивач стверджувала, що цей договір укладено в інтересах сім`ї, оскільки грошові кошти, отримані за цим договором, за спільною згодою подружжя були витрачені на інтереси сім`ї.

Разом з тим, позивач по справі ОСОБА_2 в суді першої інстанції заперечував факт витрачання отриманих коштів за вказаним кредитом в інтересах сім`ї. Більше того, ОСОБА_1 також не надала належних та допустимих доказів того, що вказана сума коштів у розмірі 550 000 грн була витрачена на сім`ю, чи було придбано яке-небудь рухоме чи нерухоме майно.

В укладеному кредитному договорі вказано, що кредит надається на споживчі цілі (п.2.3. договору).

Враховуючи, що із умов договору не вбачається за можливе встановити на що саме було витрачено грошові кошти за кредитним договором й ОСОБА_1 належними й допустимими доказами не підтвердила зазначені обставини, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вказаних вимог зустрічної позовної заяви щодо розподілу боргових зобов`язань.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Районний суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, й правильно вирішив спір по суті.

З урахуванням обставин даного спору, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за кредитні зобов`язання.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Українизагальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Визначальним для вирішення даної категорії спорів є дотримання справедливості як загальної засади цивільного законодавства. Відсутність чіткого визначення поняття «справедливість» у цивільному законодавстві дозволяє відносити його до оціночних, абстрактних категорій, які отримують своє змістовне оформлення, виходячи з конкретних обставин справи. Як зазначається у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44гс20).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо розподілу грошових зобов`язань за кредитним договором.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв