Справа № 359/1680/21
Провадження № 2/359/152/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості в праві на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , яким просила : 1) встановити факт її спільного проживання разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; змінити черговість одержання права на спадкування для позивача після смерті ОСОБА_5 , включивши ОСОБА_1 до кола спадкоємців першої черги за законом.

Вимоги обгрунтовано тим, що позивач та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали проживали разом з 1997 року по 2015 рік за адресою : АДРЕСА_1 , а з 2015 року по 12 вересня 2020 року за адресою : АДРЕСА_2 . Позивач і сьогодні проживає за останньою адресою та несе витрати по утриманню квартири. Під час спільного життя ОСОБА_1 фактично жили як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом працювали, будували життя, піклувались один про одного, разом відвідували родичів та друзів, вели спільний бюджет, яким спільно розпоряджались у потребах своєї сім`ї. ОСОБА_5 мав серйозні проблеми зі здоров`ям, долати які фізично та фінансово допомагала позивач, турбувалась про нього.

За життя ОСОБА_5 заповіт не склав. Спадкоємцем першої черги за законом є його рідна мати ОСОБА_3 , яка не визнає право ОСОБА_1 на спадкування як дружини ОСОБА_5 .. У зв`язку з цим, посилаючись на вимоги ст. 315, 1259 ЦК України, позивач просила вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ухвалою суду від 21 травня 2021 року провадження було зупинено до залучення до участі у справі праві її правонаступника.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року провадження по справі поновлено та призначено справу до судового розгляду.

На підставі ухвали суду від 04 лютого 2022 року у справі замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача - ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик і допит в якості свідків в суді на стороні позивача : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а на стороні відповідача : ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ..

На підставі ухвали суду від 08 листопада 2022 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 20 січня 2023 року у справі закрите підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом (повідомленням) сторін

Допитана в якості свідка ОСОБА_23 повідомила суду, що є донькою позивача. ОСОБА_5 свідок знає з 1997 року, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали жити разом як сім`я. До 2015 року вони проживали у АДРЕСА_1 , а з 2015 року по 12 вересня 2020 року, день смерті ОСОБА_5 , за адресою : АДРЕСА_2 . За останньою адресою проживав батько ОСОБА_5 , у якого стався інсульт та він потребував сторонньої допомоги. Через це позивач та ОСОБА_5 з 2015 року почали проживати за цією адресою та доглядали батька ОСОБА_5 допоки той не помер. Мама та ОСОБА_5 жили дуже дружньо як чоловік та дружина, все робили разом (працювали, купували майно, робили ремонт, купляли продукти, вели спільний побут та господарство). ОСОБА_5 , до зустрічі з ОСОБА_1 , був одруженим, проте розлучився. Від цього шлюбу у нього народилась донька ОСОБА_4 .. В 2017 році у ОСОБА_5 почались проблеми зі здоров`ям, особливо з серцем та тиском. Весь час мама буда поруч, піклувалась про чоловіка, доглядала його, купувала ліки, забезпечувала матеріально, влаштовувала до лікарні. З 2017 року ОСОБА_5 , через погане самопочуття, вже не міг працювати та самостійно забезпечувати себе. Він став безпорадним, постійно потребував нагляду та сторонньої допомоги, які надавала йому ОСОБА_1 .. З 2019 по серпень 2020 року ОСОБА_5 лікувався та постійно перебував у лікарні. Весь цей час мама свідка ніде не працювала, оскільки завжди була поруч з ОСОБА_5 та навіть отримувала кредит, з метою оплати його лікування. За місяць до смерті ОСОБА_5 виписали з лікарні. Весь цей час він хоч і ходив сам, але за підтримки ОСОБА_1 , не міг обходитись без її допомоги у побуті.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 показала суду, що з ОСОБА_1 знайома з 1979 року, а з покійним ОСОБА_5 приблизно з 1988-1989 року. Син свідка та донька позивача разом ходили до школи. ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_5 як чоловік і дружина з кінця 1990 років. Свідок проживала у сусідньому з ними під`їзді у АДРЕСА_3 та майже щодня бачила їх разом. Позивач та покійним скрізь були разом (працювали, ходили в магазин), спільно вели побут як подружжя, робили ремонт в квартирі. ОСОБА_14 , будучи маляром, допомагала їм у цьому. За адресою по вул. Головатого подружжя проживало приблизно до 2015 року, а потім разом переїхали проживати до батька ОСОБА_5 , який після інсульту потребував сторонньої допомоги. За життя ОСОБА_5 потрапив у ДТП, після якого одна його нога була викручена та погано рухалась, згодом, почались великі проблеми з серцем та тиском. З 2017 року ОСОБА_5 через проблеми зі здоров`ям вже не міг працювати, лише ОСОБА_1 працювала та забезпечувала їх обох. Приблизно з 2018 по 2020 роки він майже весь час лежав по лікарням, позивач була поруч з ним, оформляла кредити, щоб сплачувати за лікування ОСОБА_5 .. На думку свідка він був безпорадним, оскільки навіть в пересуванні потребував сторонньої допомоги, мав явну задишку, шатався, а в побуті і взагалі не міг обійтись самостійно без дружини. Людмила фактично сама догледіла і чоловіка, і його батька (помер навесні 2020 року). ОСОБА_5 спілкувався лише з батьком, а з мамою у них були погані стосунки та майже не спілкувались між собою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав суду, що знав покійного ОСОБА_5 з кінця 1990 - х років і коли познайомився з ним, той вже проживав разом з ОСОБА_1 як чоловік та дружина. Свідок та ОСОБА_5 часто бачились, спілкувались та дружили сім`ями. ОСОБА_12 повідомив також, що позивач та ОСОБА_5 почали проживати разом десь з 1997 - 1998 року спочатку по АДРЕСА_3 , а потім у батька ОСОБА_5 .. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 скрізь були разом, спільно купували речі, меблі, машини, робили ремонти, жили дружньо. ОСОБА_5 приходився свідку як брат, вони 1-2 рази на тиждень бачились, регулярно спілкувались, ходили на охоту, смажили шашлики. Проте з 2017 року стан здоров`я ОСОБА_5 дуже погіршився, скаржився на тиск та серце. Приблизно з 2018 року ОСОБА_5 вже не міг працювати, водити машину, у нього сильно паморочилась голова. Фінансово сім`ю забезпечувала лише ОСОБА_1 , також позичала гроші та брала кредити на лікування чоловіка. Він останні роки був безпорадним, пересувався лише за допомоги дружини, оскільки дуже погане себе почував. ОСОБА_5 підтримував стосунки з батьком і не спілкувався з мамою, зрідка спілкувався з колишньою дружиною та донькою. За 15 років знайомства з ОСОБА_5 свідок жодного разу не бачив його родичів та нічого не чув про них від покійного. ОСОБА_12 завжди був поруч та допомагав їм, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали разом у його батьків, оскільки він вже тоді погано себе почував та ОСОБА_1 доглядала як ОСОБА_5 , так і його батька. Останні роки життя до смерті ОСОБА_5 багато хворів та часто лежав у приватних і державних лікарнях у відділеннях неврології та кардиології, дружина була поруч та всіляко допомагала йому. Свідок особисто провідував ОСОБА_5 у лікарнях та бачив його стан та ОСОБА_1 поруч. За день до смерті ОСОБА_5 свідок відвідував його вдома, товариш не міг вже ходити сам, бо йому відмовляли ноги. Без допомоги дружини він не міг обходитись взагалі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 показала суду, що познайомилась з ОСОБА_5 в 1996 році і до дня його смерті проживали мирно, дружньо як чоловік та дружина до 2015 року у її квартирі за адресою : АДРЕСА_1 разом з донькою позивача, а з 2015 року за адресою проживання батька чоловіка, а саме : АДРЕСА_2 . Зазначила, що вони разом проживали, заробляли і відкладали гроші, вели спільне господарство, будували спільні плани, робили ремонт в квартирі, купували меблі, машину, разом їздили у відпустки, проводили час. В 2015 році батько ОСОБА_5 переніс третій інсульт, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, а тому вона разом з чоловіком переїхали доглядати батька, який помер навесні 2020 року. Фактично свідок одразу доглядала і ОСОБА_5 і його батька. ОСОБА_1 і досі проживає там та несе витрати по утриманню квартири. Чоловік до 2017 року потрапив в ДТП і в нього почала відмовляти нога, йому було важко ходити. З 2017 року у ОСОБА_5 почали сильно проявлятись хвороби, пов`язані з тиском та серцем, в нього дуже крутилась голова, не міг через це вже й водити машину. Ходив, здебільшого, за підтримки позивача. У 2018 році йому стало ще гірше, траплялись різкі погіршення самопочуття, у зв`язку з чим викликала чоловіку швидку допомогу. Свідок постійно возила його по лікарням, забезпечувала лікування. Задля цього ОСОБА_1 позичала у друзів гроші, торгувала випічкою на вокзалі, оформляла кредит. З 2019 року ОСОБА_5 та до серпня 2020 року лежав постійно у лікарні. Лише періодично, коли йому ставало трохи краще, лікарі ненадовго відпускали його додому, на похорони батька. Позивач зазначила, що ОСОБА_5 хоч і не був постійно лежачим, але пересуватись без її підтримки вже не міг, в побуті сам не справлявся, вона весь час була поруч та доглядала за ним, забезпечувала та підтримувала лікування, мила та переодягала ОСОБА_5 .. ОСОБА_1 пропонувала чоловіку за життя пройти комісію МСЕК, однак ОСОБА_5 категорично не хотів, оскільки не бажав, будучи молодшим за неї, мати інвалідність чи медично встановлену ваду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 показала суду, що знає позивача ще з дитинства та товаришує з нею все життя. ОСОБА_5 знала протягом 19 років до дня його смерті як чоловіка ОСОБА_1 , з яким вони жили дружньо і не розлучались. За словами свідка це була справжня сім`я. Вони спільно проживали, вели господарство, робили ремонти, купували майно, виховували доньку ОСОБА_1 , а потім її онука, разом проводили час, відпочивали. Спочатку вони до 2015 року жили разом у квартирі позивача в АДРЕСА_3 , а потім у квартирі батька ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 , оскільки той хворів і вони його доглядали. ОСОБА_5 сильно хворів, завжди носив лік з собою. Після аварії мав проблеми з ногами та суглобами, а потім почав стрибати тиск та були проблеми з серцем. З 2017року він почав сильно скаржитись на здоров`я, ОСОБА_1 возила його по лікарям, доглядала за ним, купувала ліки. Протягом 2019 - 2020 років ОСОБА_5 лежав майже весь час в м. Києві у лікарні через хворе серце та тиск. Останні роки життя ОСОБА_5 не міг обходитись без сторонньої допомоги, не міг доглядати за собою. Людмила весь час була поруч, підтримувала і доглядала його, мила, переодягала, годувала, давала ліки. Він з 2018 року не працював, сильно хворів, а тому ОСОБА_1 сама заробляла на їх потреби, позичала гроші, брала кредити. Родичі ОСОБА_5 ніяк не допомагали, ні фізично, ні фінансово. ОСОБА_5 , під час візитів до свідка у гості, розповідав, що має дуже погані стосунки з мамою та не спілкується з нею.

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знає з 2013 року. У свідка зламалась машина, а вони проходили разом повз. ОСОБА_5 зупинився і допоміг ОСОБА_7 відремонтувати автомобіль. З того часу вони й почали товари-шувати. Ще при знайомстві ОСОБА_24 вже хромав після перенесеного ДТП. Свідок вважав їх сім`єю, оскільки вони жили разом як чоловік та дружина та мали гарні стосунки між сою, скрізь були разом та не розходились. Лише декілька разів ОСОБА_7 бачив батька ОСОБА_5 , а його маму жодного разу. ОСОБА_5 розповідав, що з мамою має погані стосунки, а тому вони не спілкуються між собою. Десь в 2016-2017 роках ОСОБА_5 почав скаржитись на погане самопочуття, тиск, серце, важко дихав та повільно пересувався. З того часу він багато лежав у лікарнях, лікувався. Свідок вважає, що ОСОБА_5 останні роки свого життя був безпорадним, оскільки це було видно наглядно, він не міг обходитись без сторонньої допомоги ні в побуті, ні в лікуванні. ОСОБА_1 весь час була поруч, турбувалась про чоловіка, доглядала його, забезпечувала лікування. ОСОБА_5 давно не працював, тому позивач за власну пенсію, виторг від випічки, запозичені кошти та кредити, лікувала та забезпечувала ОСОБА_5 , а згодом і поховала його.

Свідок ОСОБА_18 показав суду, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2003 року. Свідок працював електриком на СТО, а ОСОБА_24 розумівся на моторах. Свідок вважав їх чоловіком та дружиною та навіть не догадувався, що вони живуть разом без реєстрації шлюбу, оскільки вони завжди були разом, вели спільний побут, купляли майно. Позивач щодня приходила до ОСОБА_5 на роботу та приносила йому обід. Вони жили разом та з донькою ОСОБА_1 і її сином в квартирі у АДРЕСА_3 . Потім позивач разом з чоловіком проживали в квартирі батька ОСОБА_5 .. Свідок відвідував їх там декілька разів та ствердив, що вже тоді ОСОБА_5 було зле і позивач допомагала йому. З 2017 року ОСОБА_5 вже скаржився на серце та тиск, крутилась голова і він не міг водити машину, працювати. За ним весь час доглядала, забезпечувала лікування дружина. ОСОБА_1 , в тому числі у свідка, позичала гроші на лікування ОСОБА_5 , оформляла кредит. Батько ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а сам ОСОБА_5 в вересні 2020 року. Свідок приходив до ОСОБА_5 в гості в квартиру по АДРЕСА_3 після його виписки в серпні 2020 року з лікарні. Стан останнього був важким, ОСОБА_5 не міг сам пересуватись та обслуговувати себе, за ним повністю доглядала ОСОБА_1 .. Поховала його також вона та зараз доглядає за могилою. Жодні родичі ОСОБА_5 у його лікуванні, догляді чи похованні участі не приймали. З мамою у ОСОБА_5 були погані стосунки і вони взагалі не спілкувались.

Заявою від 04 липня 2023 року представник позивача відмовився від допиту в якості свідків раніше заявлених : ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та просив виключити їх допит в порядку дослідження доказів.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 показала суду, що працювала прибиральницею в підїзді, де мешкала покійна ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 давала продукти, а свідок заносила їх ОСОБА_3 .. Свідок лише раз бачила біля квартири ОСОБА_3 якогось чоловіка і вона сказала свідку, що це її син. ОСОБА_3 давала ОСОБА_21 доступ до води, щоб вона прибрала на поверсі та особо нічого не розказувала про сина. Чи була покійна на похоронах власного сина свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_25 повідомив суду, що знав ОСОБА_3 з 2016 року, як сусідку та періодично допомагав їй, підвозив до лікарні за проханням ОСОБА_2 .. Наприкінці літа 2020 року свідок бачив чоловіка в під`їзді ОСОБА_3 , на що вона сказала, що це її син. Він приїздив і шукав якісь документи. Особисто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідок не знайомив та про їх стосунки нічого не знає. ОСОБА_3 розказувала, що син непутьовий, любить хильнути чарку, не одружений та їй нічим не допомагає. Про стосунки між ОСОБА_3 та її сином свідку нічого не відомо. Чи була вона на похоронах ОСОБА_5 також не знає.

В дослідження доказів у виді допиту інших свідків представник відповідача відмовився в судовому засіданні від 11 вересня 2023 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність та заперечив щодо задоволення частини вимог позивача, а саме щодо зміни черговості в спадкуванні після смерті ОСОБА_5 ..

Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, допитавши заявлених сторонами свідків, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодав-ства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника та коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. У пункті 6 вказано, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і тому подібне.

У статті 21 СК України вказано, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Відповідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 256 ЦПК України судом можуть бути встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Однак, у разі наявності спору про право, такий факт установлюється у порядку позовного провадження. Відтак, позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права у порядку позовного провадження, адже між сторонами виник спір щодо спадкового майна.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період часу з 1997 року по 12 вересня 2020 року проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Крім того, наведене підтверджується показами свідків, допитаними на стороні позивача, актом обстеження житлових і матеріально - побутових умов складеного 04 жовтня 2020 року депутатом Бориспільської міської ради Мельником В.Й., та спільними фотознімками, та не спростовано доказами у справі та показами свідків, допитаними на стороні відповідача.

З урахуванням наведеного суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту спільного сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період часу з 1997 року по 12 вересня 2020 року як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Щодо вимог про зміну черговості одержання права на спадкування ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 слід зазначити наступне.

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 15 вересня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління у віці 49 років ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5

21 вересня 2020 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Дідок В.В. у зв`язку з смертю ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 26/2020.

Також із заявами про прийняття спадщини звернулась 24 вересня 2020 року мати ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 донька померлого - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 14 травня 2021 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

13 липня 2021 року, на підставі заяви ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Бориспіль-ського районного нотаріального округу Дідок В.В. заведено спадкову справу за № 28/2021.

Предметом позову у цій справі є зміна черговості одержання права на спадкування, що є винятком із загального правила черговості та встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених ст. 1259 ЦК України):

- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки;

- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадко-ємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системне тлумачення положень ст. 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови №17 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, а також підтверджується показами допитаних на стороні позивача свідками, що починаючи з 2017 року ОСОБА_5 почав тяжко хворіти та через це вже не міг самостійно заробляти на своє життя, у зв`язку з чим перебував на повному матеріальному утриманні та забезпеченні цивільної дружини ОСОБА_1 , яка, крім того, доглядала за ним, забезпечувала відвідування лікарів та надавала призначене лікування, забезпечувала побутові потреби ОСОБА_5 , годувала, мила та одягала його.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю клініка «Діагностичний центр «Євромедікал» від 17 серпня 2020 року, ОСОБА_5 в період часу з 09 вересня 2019 року по 17 серпня 2020 року перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні з діагнозом : вегето - судинна дистонія кардіального типу, гіпертонічний криз, серцева недостатність ІІ ступеня.

Крім того, даною довідкою засвідчено наступне : 1) при надходженні у стаціонарне відділення пацієнт ОСОБА_5 був недієздатним та у стані неможливості до само-обслуговування; 2) функції догляду на період лікування ОСОБА_5 у клініці здійснювала ОСОБА_1 ..

Наведене, свою чергу, з урахуванням наявних в справі та досліджених судом доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу безперервно хворів, був у тяжкому стані та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, які надавала і забезпечувала саме ОСОБА_1 ..

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що будь - яка інша особа, в тому числі мати ОСОБА_3 , піклувались та забезпечували безпорадного ОСОБА_5 під час його безпорадного стану, пов`язаного з важкою триваючою хворобою.

Зважаючи на вказане, суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача щодо зміни суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та вважає за доцільне віднести ОСОБА_1 до кола осіб, які мають права спадкування першої черги за законом.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в загальному розмірі 1816 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями за № 0.0..1 та 0.0..1 від 25 лютого 2021 року.

Зважаючи на повне задоволення вимог позову суд вважає за доцільне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись нормами ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 258-260, 263-365, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як правонаступ-ника ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості в праві на спадкування - задовольнити.

Встановити факт спільного сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Змінити черговість у праві на спадкування для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , включивши ОСОБА_1 до кола спадкоємців першої черги за законом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20 листопада 1999 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, код платника податків - НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 01 грудня 1998 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, код платника податків - НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відомості про паспорт відсутні, код платника податків - НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 листопада 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва