ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/682/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

За участю секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_2 ;

заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., ПАТ «Ощадний банк України» в особі Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк»;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Довбій Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Довбія Юрія Юрійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Пироженко В.Д. у залі № 214 Соснівського районного суду м. Черкаси, 22.03.2023 року о 12 год. 50 хв., повний текст ухвали виготовлений 27.03.2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, стягувач Публічне акціонерне товариство Ощадний банк України в особі Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення приватного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій,-

в с т а н о в и в :

11.01.2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою на рішення приватного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій.

В обґрунтування скарги скаржник вказує, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. знаходиться виконавче провадження № 68615408 по виконанню виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/16074/17 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 29-2203/2007 від 31.05.2007 року на загальну суму 61616,56 доларів США.

Приватний виконавець своєю постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 22.12.2022 року зупинив вчинення виконавчих дій з примусового виконання до закінчення перебування ОСОБА_2 на військовій службі за призовом під час мобілізації.

У зазначеному виконавчому листі стягувачем є АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», тобто структурний підрозділ юридичної особи.

Згідно даних, які містить Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на день виникнення спірних відносин відкриття виконавчого провадження 10.02.2018 року, філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» з ідентифікаційним кодом відокремленого підрозділу 02767059 є філією АТ «Державний ощадний банк України» з кодом юридичної особи в .

Отже філія Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», не будучи юридичною особо, сама по собі не може виступати за судовим рішення, а тому її реквізити (місцезнаходження та ідентифікаційний код) не повинні вказуватися в судовому рішенні замість відповідних реквізитів юридичної особи - стягувача.

Таким чином, з 10.07.2019 року відбулося припинення юридичної особи ПАТ «Державний ощадний банк України»

Скаржник зазначає, що шляхом зміни організаційно-правової форми на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» матеріали виконавчого провадження не містять ухвали суду про зміну стягувача з ПАТ «Державний ощадний банк України» на правонаступника АТ «Державний ощадний банк України».

Крім того, ОСОБА_2 було подане клопотання від 09.12.2022 року про повернення виконавчого документу стягувачу, однак, відповіді він не отримав, тому вважає, що рішенням приватного виконавця під час виконання зазначеного рішення суду було порушено його права, як сторони виконавчого провадження.

У зв?язку з вищевикладеним, ОСОБА_2 просить суд визнати неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. у виконавчому провадженні № 68615408, ухваленого у формі постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 22.12.2022 року, та зобов`язати приватного виконавця усунути порушення його прав та інтересів шляхом вчинення дій з повернення виконавчого листа від 25.10.2018 року № 712/16074/17 стягувачу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, стягувач Публічне акціонерне товариство ощадний банк України в особі Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення приватного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Довбія Ю.Ю. оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, що всупереч вимогам закону у виконавчому листі Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.10.2018 року № 712/16074/17 не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача, натомість вказано ідентифікаційний код філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», яка в силу приписів ч. 3 ст. 95 ЦК України, не є юридичною особою та згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути стороною стягувача у виконавчому провадженні.

Скаржник вважає, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, що мають значення для справи та не застосував норми ст. 95 ЦК України і ст.ст. 4,15 Закону України «Про виконавче провадження», які підлягали застосуванню в контексті спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі зазначається, що АТ «Державний ощадний банк України», яке позиціонує себе стягувачем у ВП № 68614408 є юридичною особою публічного права, оскільки юридичну особу було створено розпорядчим актом Президента України від 20.05.1999 року № 106 та постановою вищого органу у системі органів державної виконавчої влади від 21.05.1999 року № 876.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Довбій Ю.Ю. просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2023 року у справі № 712/16074/17 повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги по суті скарги.

25 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» - начальника В.В. Оніщенко надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що твердження скаржника стосовно того, що приватним виконавцем заборонено примусове виконання за виконавчими документами АТ «Ощадбанк», не відповідає дійсності, оскільки відповідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» - приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону, крім рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи.

Зазначається, що АТ «Ощадбанк» не є державним органом влади, а є юридичною особою, повна назва Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - український комерційний банк, другий за розмірами активів та найбільший за кількістю відділень серед усіх банків України. Власниками акцій ПАТ «Ощадбанк» може бути як приватні, так і державні органи, але жодним чином не змінює форму власності товариства.

Також, у відзиві зазначається, що в будь-якому випадку, судове рішення підлягає до виконання на користь АТ «Державний банк України», відокремленим підрозділом якого є філія Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».

У відзиві начальник філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» - В.В. Оніщенко просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2023 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. щодо зупинення виконавчих дій, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження про стягнення боргу за заявою АТ «Ощадбанк» судом не було встановлено, та приватним виконавцем було правомірно винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 22.12.2022 року, якою зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання до закінчення перебування ОСОБА_2 на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2018 року був задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

На виконання вказаного рішення судом виданий виконавчий лист від 25.10.2018 року.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. знаходиться виконавче провадження № 68615408 по виконанню виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/16074/17 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 29-2203/2007 від 31.05.2007 року на загальну суму 61616,56 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. про зупинення вчинення виконавчих дій від 22.12.2022 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання до закінчення перебування ОСОБА_2 на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов?язковими до виконання на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати, передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії відповідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами, у передбачених законом випадках, на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.

Згідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись в суд з даною скаргою, ОСОБА_2 в скарзі вказує, що у зазначеному виконавчому листі стягувачем є АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», тобто структурний підрозділ юридичної особи. Однак, філія, не будучи юридичною особою, сама по собі не може виступати за судовим рішення, а тому її реквізити (місцезнаходження та ідентифікаційний код) не повинні зазначатися в судовому рішенні замість відповідних реквізитів юридичної особи - стягувача, тому вважає, що виконавчий лист підлягає поверненню стягувачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З наведених вище норм права, суд першої інстанції вірно вказав, що, приватний виконавець, отримавши виконавчий документ, зобов`язаний перевірити його на відповідність частині 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та відкрити виконавче провадження.

Як вбачається безпосередньо з виконавчого листа, в даному випадку виконавчий лист містить всі реквізити щодо стягувача та боржника.

Зокрема, судом першої інстанції було вірно акцентовано увагу на тому, що з посиланням на Верховний Суд, який наголошує, що не зазначення чи помилкове зазначення у виконавчому документі певних реквізитів за умови, що інші його реквізити дають підстави ідентифікувати стягувача та боржника, не може вважатися обставиною, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження.

Натомість, повернення виконавчих документів виключно з таких підстав визнається формалізмом, який не сприяє забезпеченню ефективного виконання судових рішень на практиці та фактично призводить до затягування виконання виконавчого листа, що порушує право на ефективний судовий захист і створює передумови для порушення з боку України вимог статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також у певних випадках статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції (висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.07.2020 року у справі № 826/9021/18).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції надав правомірну оцінку твердженням скаржника стосовно того, що приватним виконавцем заборонено примусове виконання рішення за якими стягувачем є держава, державні органи, суд зазначивши наступне.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 затверджено Статут ВАТ «Державний ощадний банк України»

Відповідно до п. 6 Статуту АТ «Ощадбанк» вказано, що Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі, вчиняти правочини, бути учасником судового процесу в судах загальної юрисдикції.

Згідно п.п.12., 22. Статуту АТ «Ощадбанк», з метою провадження своєї діяльності (одержання прибутку від надання банківських та інших фінансових послуг) Банк має право відповідно до законодавства відкривати на території України відокремлені підрозділи Банку: філії, відділення і представництва.

Відповідно до п.23. Статуту АТ «Ощадбанк», філіям та відділенням надається право вживати заходи для досудового врегулювання спору, подавати до судів загальної юрисдикції позови, відзиви на позовні заяви, інші процесуальні документи та вчиняти процесуальні дії - виключно від імені АТ «Ощадбанк», а не від власного імені.

Таким чином, неправомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження про стягнення боргу за заявою АТ «Ощадбанк» судом першої інстанції не встановлено, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

В цілому доводи скаржника зводяться до уникнення виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2018 року набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання.

Неправомірності дії чи бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції також не було встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що за результатами розгляду скарги, подана скарга є необґрунтованою, оскільки скаржником та його представником жодним чином не наведено обставин та не доведено належними, допустимими та переконливими доказами, в чому ж саме полягає порушення прав чи інтересів особи, яка є боржником за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення вимог скарги.

В цілому, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи скаржника ОСОБА_2 , оскільки зазначені доводи в апеляційній скарзі є формальними, фактично скаржник посилається на норми права, проте чітко не обґрунтовує, у чому саме полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не вказує, як на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а тому висновку суду не спростовуються скаржником, отже, в апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги, висновки Верховного Суду, тому встановлено, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування ухвали суду скаржником не наведено.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги скаржника про скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, тому відхиляються апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Довбія Юрія Юрійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 12.06. 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко