Номер провадження: 22-ц/813/2906/23
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Білгород-Дністровської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення у квартиру,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення у квартиру.

Так, позивачка просила суд усунути її перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 , шляхом її вселення до квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позиція відповідача ОСОБА_2 у суді першої інстанції.

14 січня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 , до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого він просив відмовити в задоволенні позовної заяви, так як позивачка ОСОБА_1 жодного дня не проживала в квартирі АДРЕСА_2 , ані перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ані вже після його розірвання, не розділяла обов`язків по утриманню майна з квартиронаймачем, не зверталась з проханням щодо вселення до квартири та взагалі, не проявляла жодного інтересу до місця проживання відповідача до подачі позовної заяви до суду.

Зазначив, що позовна заява є безпідставною, а єдиною підставою для звернення до суду з боку позивачки є створення штучних перешкод у користуванні житлом та закладення правових підстав для подальших судових тяжб.

Відповідач зазначив, що в період з 1994 року по 1998 рік він перебував з позивачкою ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, а 08.09.1998 року зареєстрував шлюб з позивачкою, яка від попереднього шлюбу мала двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони всі разом проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач вказав, що рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 01.04.2008 № 364 надано статус службового житла та розподілено йому для постійного проживання квартиру, загальною площею 46,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Після виділення службового житла, вони разом, як подружжя продовжили проживати за попередньою адресою: АДРЕСА_3 , а діти позивачки переїхали жити до вказаного службового житла.

Згідно із витягом з наказу командувача сил підтримки ЗС України від 28.05.2010 № 17-ПМ його, як старшого сержанта ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас за віком. Відповідно до протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонам ЗСУ №339 від 16.12.2011 року з квартири АДРЕСА_1 , знято статус службового житла, а його знято з квартирного обліку.

Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 25.05.2012 року № 346 вилучено квартиру АДРЕСА_1 , із переліку службових та розподілено ОСОБА_2 , складом сім`ї 4 особи.

Також відповідач вказав, що приблизно з 2013 року подружні відносини між ним та позивачкою поступово почали ускладнюватися, часто виникали непорозуміння, сварки, була втрачена довіра між чоловіком та дружиною.

У червні 2016 року позивачка без пояснення причин виїхала до Італійської Республіки, де перебувала до листопада 2018 року. Після виїзду позивачки за кордон, зв`язок між ними, як подружжям був повністю втрачений та 04.12.2017 заочним рішенням Білгород-Дністровського районного суду було розірвано шлюб.

В тому ж році він переїхав до квартири АДРЕСА_1 , а сини позивача переїхали до попереднього місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 . Після повернення позивачка також продовжила проживати за попередньою адресою (а.с.32-35).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення у квартиру відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені матеріали справи та зроблені помилкові висновки про відмову у задоволенні позову.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 08 вересня 1998 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Виконкомом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 31 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Під час перебування з відповідачем у шлюбі, їх сім`ї, яка складалася з її чоловіка - ОСОБА_2 , її - ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_3 , 1986 року народження, ОСОБА_4 , 1988 року народження, було надано для постійного користування та проживання службове житло, а саме 3-х кімнатна квартира площею 46,0 кв.м. за АДРЕСА_1 . На теперішній час квартира не приватизована.

Згідно витягу із наказу командувача сил підтримки ЗС України «По особовому складу» №17-ПМ від 28 травня 2010 року ОСОБА_2 звільнено в запас за віком (а.с.22).

Відповідно до протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 339 від 16.12.2011 з квартири АДРЕСА_1 було знято статус службового приміщення із зняттям ОСОБА_2 із квартирного обліку (а.с.17-19).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 25.05.2012 №346 враховуючи клопотання адміністрації Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району вилучено квартиру АДРЕСА_1 з числа службових та розподілено ОСОБА_2 , складом сім`ї 4 особи (а.с.15-16).

Відповідно до довідки №674 КП «ЖЕО №1» про склад сім`ї та реєстрацію, особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві комунальної власності Білгород-Дністровській міській раді було оформлено на ОСОБА_2 (наймач), разом з ним у квартирі зареєстровані члени його сім`ї: колишня дружина - ОСОБА_1 та сини дружини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які всі проживали за вказаною адресою (а.с.10).

З моменту розірвання шлюбу відповідач почав перешкоджати їй та її дітям у володінні, користуванні квартирою АДРЕСА_1 , він замінив замки у квартирі, що позбавило її можливості доступу до квартири, у зв`язку з чим вона була змушена залишити квартиру та орендувати інше житло. На неодноразові звернення до відповідача із вимогою не чинити перешкоди у володінні та користуванні спірною квартирою, надати можливість вселитися, він відповідав відмовою та погрозами, з приводу чого вона звернулася до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про злочин (а.с.13).

Факт неможливості проживати у спірній квартирі, якої позивачка вважає себе законним користувачем підтверджується актом КП «ЖЕО- 1» від 06.11.2019 року (а.с.14).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що з 2017 року відповідач ОСОБА_2 проживає один за адресою: АДРЕСА_4 , одноособово сплачує плату за користування житлом та всі комунальні платежі, здійснює поточний ремонт майна, дбає про його схоронність та безпеку.

В свою чергу, факт не проживання позивачки у квартирі АДРЕСА_1 понад 6 місяці підтверджується нею особисто та актом КП «ЖЕО-1» від 06.11.2019 року (а.с.14).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, позивачка не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , перебувала більше ніж двох років на території іншої держави та повернувшись до міста Білгород-Дністровського, добровільно продовжила проживати у своїй власній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , вона не є членом сім`ї наймача та не веде з ним спільного господарства. Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка є власником квартири загальною площею 71,2 кв.м., розташованої АДРЕСА_3 та 1/2 частини житлового будинку загальною площею 57,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с.48-50).

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України)).

Спірна квартира на час подання позову не є приватизованою, тобто квартира у власності відповідача не перебуває.

Частинами 1 та 2 ст.61 Житлового кодексу України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду заліснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем- громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ст.64 ЖК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 25.05.2012 №346 враховуючи клопотання адміністрації Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району вилучено квартиру АДРЕСА_1 з числа службових та розподілено ОСОБА_2 , складом сім`ї 4 особи (а.с.15-16).

Відповідно до довідки №674 КП «ЖЕО №1» про склад сім`ї та реєстрацію, особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві комунальної власності Білгород-Дністровській міській раді було оформлено на ОСОБА_2 (наймач), разом з ним у квартирі зареєстровані члени його сім`ї: колишня дружина - ОСОБА_1 та сини дружини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які всі проживали за вказаною адресою (а.с.10).

Отже, спірне житлове приміщення з самого початку було передбачено для проживання членів сім`ї ОСОБА_2 , а тому у ОСОБА_1 були законні підстави для проживання у квартирі як члена сім`ї наймача.

Суд першої інстанції викликав у судові засідання 04 червня 2021 року, 26 серпня 2021 року, 08 жовтня 2021 року та 17 грудня 2021 року для допиту та дачі пояснень по справі свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання (а.с.171-173, 181-182, 191-192, 204-208).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він є знайомим позивача ОСОБА_1 та виконував ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1 , за які розраховувався ОСОБА_4 . Зазначив, що під час виконання ремонтних робіт відповідача ОСОБА_2 він не бачив, так як останній перебував у відрядженні, це було зимою, приблизно у 2017-2018 роках. ОСОБА_4 надавав будівельні матеріали та кошти, в квартирі проживала позивачка та її син ОСОБА_9 з дітьми. Об`єм виконанної роботи складавався з шпакльовки, покраски та поклейки обоїв у маленькій кімнаті з балконом.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він є сином позивачки ОСОБА_1 , яка перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та які під час шлюбу отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначив, що він разом зі своїм братом ОСОБА_4 робив ремонт у вказаній квартирі, в якій разом зі своєю сім`єю проживав ОСОБА_4 та після розлучення, приблизно три-чотири роки назад зїхав з вказаної квартири. Вказав, що його мати - ОСОБА_1 проживала у даній квартирі з відповідачем приблизно у 2009 році, на протязі шести місяців, а потім виїхала за кордон на півтора роки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він є сином позивачки ОСОБА_1 та у 2008 році позивачка разом з відповідачем, перебуваючи з ним у шлюбі отримала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Вказав, що він, його брат - ОСОБА_3 та позивачка з відповідачем усі разом проживали у вказаній квартирі, робили ремонт своїми силами. Зазначив, що у вказаній квартирі він проживав приблизно девять років, а його мати ОСОБА_1 проживала біля одного року, а потім переїхала проживати до квартири, яка розташована по АДРЕСА_3 . Потім позивачка виїхала за кордон до Італії, де проживала приблизно два роки, у 2015-2016 роках. Відповідач допомагав робити ремонт у квартирі, але там не проживав.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він з 2011 року проживає в квартирі АДРЕСА_6 , а саме по сусідству з квартирою АДРЕСА_1 . Зазначив, що в квартирі АДРЕСА_6 проживала ОСОБА_10 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , вони спілкувались, як сусіди, робили спільний ремонт у тамбурі, де розташовані їх квартири. Приблизно, 2014-2015 роках у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 народилася дитина, йому відомо, що чоловік робив ремонт у квартирі. Вказав, що приблизно у 2019 році сім`я виїхала з даної квартири та в`їхав і почав проживати у квартирі ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 з`являлась у квартирі, але не проживала в ній.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом відповідача ОСОБА_2 та йому відомі наступні обставини. Приблизно у 2008 році, ОСОБА_2 від армії за участь у бойових діях отримав квартиру АДРЕСА_1 , де він і проживає на теперішній час. Заначив, що йому відомо, що у 2008-2009 роках у даній квартирі проживала сім`я сина позивачки, а ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали у квартирі, розташованої по АДРЕСА_7 . У 2017 році відповідач розірвав шлюб з позивачкою, яка у 2015 році виїхала за кордон до Італії. За твердженням свідка, позивачка у спірній квартирі ніколи не проживала, там проживав її син зі своєю сім`єю, квартира видавалась на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та на двох її дітей.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вона не знає, їй відомо, що ОСОБА_2 отримав ордер на квартиру, так як вони отримували ордери в один час приблизно у 2008 році. Зазначала, що спочатку у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживав. Десь восени заселились молодята, якісь родичі ОСОБА_11 , потім народилися діти, сім`я проживала приблизно 5-6 років. Після цього заїхала інша родина, проживали у даній квартирі більше року, були шумні. Свідок вказала, що приблизно у 2011 році до даної квартири в`їхав проживати ОСОБА_12 , а ОСОБА_1 вона не пам`ятає, ніколи її не бачила. За весь цей час ОСОБА_11 бачила часто, де він проживав до вселення у дану квартиру їй невідомо.

Аналіз показів свідків дає підстави дійти висновку, що вони є суперечливими, оскільки одні зазначають, що ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживала, інші вказують на проживання. Крім того, не збігаються дати майже однакових подій.

Щодо причин поважності непроживання в квартирі, то ОСОБА_1 зазначає, що відповідач чинить їй перешкоди, тому потрапити до квартири і фактично користуватись нею вона не може. Крім того зазначає, що виїхала поза межі території України до Італії у зв`язку із спільним рішенням з ОСОБА_2 з метою заробітку і покращення матеріального становище сім`ї для ремонту квартири.

Оцінюючи докази у справі, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 на законних підставах вселилася до спірної квартири, зареєстрована там, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, були пов`язані спільним бюджетом, позивачка вважала саме цю квартиру своїм житлом, так як саме цю квартиру із такою великою житловою площею її чоловік (відповідач) отримав на склад сім`ї в чотири особи, відповідач як наймач житлового приміщення чинить позивачці перешкоди у користуванні квартирою, що порушує її право на житло, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою шляхом вселення.

Доводи відповідача про те, що позивачка не проживала в спірній квартирі і виїхала з неї спочатку до Італії, а потім до іншого житла без його згоди, не знайшло свого підтвердження, так як відповідач не звертався до суду із позовом про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням в порядку статті 72 ЖК України та ч. 2 ст. 107 ЖК України. Тобто позивач в силу ст. 78 ЖК України не втратила своїх прав та обов`язків як колишній член сім`ї наймача спірного житлового приміщення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 768,40 гривень, а за подачу апеляційної скарги 1500 гривень.

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю, а отже, з ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768,40 гривень, а апеляційної скарги 1500 гривень.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 20 по 23 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 листопада 2023 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2022 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Білгород-Дністровської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення у квартиру задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_2 шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768 гривні 40 копійок та за подання апеляційної скарги у розмірі 1500 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк