справа № 369/1451/20 головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Києво-Святошинська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив встановити факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з липня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2007 року позивач проживав з ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв`язки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. В серпні 2018 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_6 . Відповідно до відповіді Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 21 вересня 2018 року за № 2637/02-14 позивачу відмовлено у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що він, як брат дружини спадкодавця не є спадкоємцем жодної черг. Позивач вважає, що відповідно до приписів статті 1264 ЦК України він має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що суд першої інстанції не розібрався у спадковій справі після смерті ОСОБА_6 і неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, зокрема і коло спадкоємців. Зазначає, що в матеріалах справи є ряд доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, на які суд першої інстанції не звернув уваги. Також, всі свідки, які були допитані в залі судового засідання, чітко зазначали, що ОСОБА_6 проживав постійно з відповідачем - ОСОБА_2 . Це означає, що ОСОБА_2 більш обізнана, чим свідки стосовно даної справи. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення ОСОБА_2 по даній справі при винесення рішення. Суд не правильно дослідив (оцінив) письмові докази, неповно встановив обставини даної справи і не врахував, що член сім`ї може бути піклувальником. Також, позивач категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції, що із матеріалів справи та встановлених судом обставин не вбачається жодних даних та доказів на підтвердження наявності будь-яких обставин, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, а саме, що позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, оскільки питання зміни черговості спадкування не розглядалось в справі про встановлення факту проживання. Негативне рішення в даному спорі позбавляє позивача можливості подати позов до суду на зміну черговості, що має правові наслідки. Факт проживання має важливе юридичне значення у визначенні спадкових прав. В процесі розгляду справи судом, без врахування юридичних наслідків, не було встановлено, що ОСОБА_7 , при оформленні документів, а саме паспорта своїй дитині, зіткнувся з проблемою при отриманні цього документа, а саме виникали проблеми з реєстрацією місця проживання. Також, виникли труднощі при оформленні документів на новозабудову через втрату юридичної сили доручення між спадкодавцем і ОСОБА_7 . Встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує для позивача юридичні наслідки, а саме йому необхідно для оформлення спадщини, бо встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернення до суду неможливо. Крім того, суд першої інстанції на засіданні 30 березня 2023 року не прийняла нотаріально завірені покази свідка зі сторони позивача, а саме від сусідки, ОСОБА_8 . Не прийнявши дані свідчення до справи, внаслідок необґрунтованої усної відмови у прийнятті цих доказів, було винесено незаконне рішення, яке позбавляє позивача можливості в оформленні документів на спадщину та на майно, яке було побудоване за домовленістю між спадкодавцем і позивачем до смерті ОСОБА_6 на його земельній ділянці та позбавляє позивача зареєстрованого місця проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_9 вказує про те, що за прийняттям спадщини звернулись спадкоємці першої черги за законом, родинний зв`язок яких із спадкодавцем підтверджений належними документами і ні ким не оспорюється. Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки за прийняттям спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 звернулись спадкоємці першої черги за законом, то позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на день його смерті не підлягають задоволенню, оскільки не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для позивача, який в разі задоволення позову набуде права спадкування у четверту чергу. Крім того, відсутні підстави вважати, що внаслідок встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у позивача виникло право на спадкування за померлим ОСОБА_6 і відповідно висновки суду першої інстанції в цій частині повністю відповідають обставинам справи. Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач зазначає, що нею були понесенні судові витрати пов`язані зі складанням відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 6 000 грн. та очікується понесення судових витрат пов`язаних з представництвом інтересів відповідачів в апеляційному суді в розмірі 3 000 грн. (докази додаються).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане Виконавчим комітетом Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2018 року.

Після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина.

За змістом витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_6 , Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за № 62558435.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_10 , донька ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 .

В серпні 2018 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відповіді Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 21 вересня 2018 року за № 2637/02-14 на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено, що: «З документів, приєднаних до Вашої заяви про відкриття спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2018 року, ви, ОСОБА_11 , як брат дружини спадкодавця не є спадкоємцем жодної черг».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю, в період часу з липня 2007 року по 27 березня 2018 року включно.

Позивач вказував на те, що з липня 2007 року проживав з ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв`язки.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю надано довідку про реєстрацію місця проживання особи від 13 грудня 2018 року за № 705, видана Виконавчим комітетом Музичанської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області та завірена сільським головою М.В. Масовець та копію будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 ; Акт обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 від 03 грудня 2018 року, копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, боргову розписку від 07 листопада 2016 року укладену між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При цьому, надані позивачем письмові докази не підтверджують факту ведення з померлим спільного господарства.

Більша частина наданих доказів підтверджують лише наявність на праві власності майна у померлого та факт проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, надані позивачем докази на оплату певних видів житлово-комунальних послуг в будинку спадкодавця свідчать про те, що позивач проживав в будинку, користувався такими послугами у власних інтересах та оплачував їх.

Свідки, які були допитані в судовому засіданні судом першої інстанції не підтверджують факту ведення спільного господарства між померлим та позивачем, наявності у сторін спільного побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_6 , ведення з ним спільного господарства, наявність спільного побуту та взаємних прав та обов'язків.

За таких обставин, суд першої інстанції по суті дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.