справа № 760/5387/22
головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного авіаційного університету на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, третя особа: ректор Національного авіаційного університету Луцький Максим Георгійович про визнання незаконним і скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету, третя особа: ректор Національного авіаційного університету Луцький М.Г. про визнання незаконним і скасування наказу, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національного авіаційного університету від 20 січня 2022 року №60/ст «Про відрахування» та стягнути на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 серпня 2021 року позивач був зарахований на навчання до Національного авіаційного університету з 1 вересня 2021 року для здобуття ступеня магістра за освітньою програмою «Інформаційні технології проектування» спеціальності 122 «Інформаційні технології», денна форма навчання, за державним замовленням.

20 січня 2022 року ректор університету видав наказ №60/ст, яким позивача відраховано з університету з 24 січня 2022 року з формулюванням «за порушення навчальної дисципліни та Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету», «Положення про студентський гуртожиток», Закону України «Про вищу освіту»).

Однією з підстав видання наказу вказано протокол засідання комісії з профілактики правопорушень НАУ від 20 січня 2022 року №2, відповідно до витягу з якого визнано правильним застосування відрахування з університету.

Наказ про своє відрахування позивач вважав неправомірним з наступних підстав.

Всупереч ЗУ «Про вищу освіту» рішення про відрахування не було погоджено ані зі Студентською радою НАУ, ані зі Студентською радою Факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії НАУ.

МОН України у листі від 21 жовтня 2015 року №1/9-495 «Щодо погодження рішень органами студентського самоврядування» роз`яснило, що здійснення погодження визначених законом рішень з органами студентського самоврядування є обов`язком, а не правом закладів вищої освіти; рішення щодо якого органом студентського самоврядування не було надано погодження, або щодо якого ним було прийнято рішення про відмову у наданні погодження, про що надається письмове обґрунтування, не може бути введене в дію керівником закладу вищої освіти, зокрема, шляхом видання відповідного управлінського акта (наказу, розпорядження тощо).

Відповідно до п. 1.2.6. цього Положення про органи студентського самоврядування НАУ у редакції, затвердженій конференцією студентів НАУ 19 січня 2022 року, рішення про відрахування студентів підлягають погодженню зі Студентською радою НАУ та Студентською радою відповідного факультету; погодження надається на засіданні відповідного органу студентського самоврядування простою більшістю від його кількісного складу з осіб, що мають право голосу, та підписується головою відповідного органу студентського самоврядування.

Вказував, що позивача було відраховано з підстав, які не передбачені ані ЗУ «Про вищу освіту», ані будь-яким іншим законом України.

Так, за текстом оскаржуваного наказу, позивача відраховано «за порушення навчальної дисципліни та Правил внутрішнього розпорядку», однак така підстава відсутня у п.п. 1-5 статті 46 (1) ЗУ «Про вищу освіту», а також у жодному іншому законі України, а додаткові підстави для відрахування не можуть встановлюватися на рівні підзаконних нормативно-правових актів.

Позивач вважав, що його відрахування було формою дисциплінарної відповідальності, яка не визначена жодним законом України.

Вважав, що оскаржуваний наказ порушує право позивача на освіту, а тому він змушений був звернутися до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ректор Національного авіаційного університету Луцький М.Г. про визнання незаконним і скасування наказу задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник Національного авіаційного університету - Сеньок О.А. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи та не надав їм відповідної оцінки.

Зазначає, що обставинами в справі є істотні умови договору, визначені в пункті 4.2 договору, який передбачає що здобувач може бути відрахований з Національного авіаційного університету з підстав, визначених статтею 46 Закону України «Про вищу освіту», в тому числі за порушення умов цього договору.

Також вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Суд оцінюючи фактичні обставини справи щодо порушення позивачем «Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Положення про студентський гуртожиток», «Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету», зафіксовані протоколом про правопорушення серії АБ № 001027 від 26 грудня 2021 року та рішенням Комісії з профілактики правопорушень НАУ (протокол № 2 від 20 січня 2022 року) вийшов за межі позовних вимог, вказавши, що протокол серії АБ № 001027 від 26 грудня 2021 року є таким процесуальним документом, що не може вважатись доказом вчинення особою правопорушення, так як не містить інформації стосовно того, які саме неправомірні дії були вчинені позивачем з посиланням на нормативно-правові або внутрішні акти НАУ. Вважає, що суд фактично прийняв рішення відносно законності та доведеності вчиненого позивачем порушення, формально зазначивши відсутність в діях позивача його складу, чим вийшов за межі заявлених позовних вимог, і як наслідок зробив невідповідні висновки в справі.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а саме суд не врахував, обставину визначену як підставу для відрахування з вищого закладу освіти встановлену пунктом 5 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», а саме: «порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання».

1 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Климків Л., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що першою підставою позову було те, що станом на 20 січня 2022 року ректор НАУ не отримав погодження органів студентського самоврядування на відрахування позивача, як це передбачено статтями 34(3)(11) та 40(6)(1) Закону України «Про вищу освіту». Окрім цього, Студентська рада НАУ після звернення до неї адміністрації університету 26 січня 2022 року ухвалила колегіальне рішення про відмову у погодженні наказу. Зазначає, що суд першої інстанції повністю погодився з цією аргументацією, а відповідач не скористався своїм правом навести доводи щодо незаконності та/або необґрунтованості судового рішення у частині цієї підстави позову, що можна трактувати лише як згоду відповідача з висновками суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції на підставі статті 10(7) ЦПК України дійшов правильного висновку про невідповідність пункту 14 Положення № 245 у відповідній частині Закону України «Про вищу освіту» станом на 20 січня 2022 року (день видання спірного наказу) й обґрунтовано відмовився його застосовувати. Подальше визнання цієї норми протиправною адміністративним судом лиш постфактум валідує цей висновок.

Звертає увагу, що НАУ не міг відрахувати позивача у зв`язку з порушення умов договору (контракту) про надання освітніх послуг, оскільки такого договору ані позивач, ані будь-яка третя особа з НАУ не укладали.

Вважає, що відповідач не спростував правильного висновку суду першої інстанції про недоведеність вчинення позивачем будь-якого правопорушення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Національного авіаційного університету - адвокат Сеньок О.А. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що відрахування позивача з університету відповідно до наказу від 20 січня 2022 року 60/ст, за порушення навчальної дисципліни та Правил внутрішнього розпорядку (за здійснені грубі порушення «Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Правил внутрішнього розпорядку НАУ», «Положення про студентський гуртожиток», Закону України «Про вищу освіту») не ґрунтується на законі. Такого висновку суд дійшов з тих обставин, що ні ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» безпосередньо, ні весь Закон в цілому, не містять такої підстави для відрахування здобувача освіти, як «за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти».

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що під час відрахування позивача не були дотримані вимоги п. 1 ч. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту», якими передбачено, що рішення, зокрема, про відрахування студентів (курсантів) з закладу вищої освіти та їх поновлення на навчання, обов`язково приймаються за погодженням з органом студентського самоврядування закладу вищої освіти.

Також, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту протоколу неможливо встановити наявність або відсутність в діях позивача порушення будь-яких Положень та/або Правил НАУ, оскільки всі дані наведені без зазначення прізвищ студентів та без посилання на відповідні норми. Інших даних щодо порушення студентами правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ зазначений протокол не містить.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову, однак вважає за належне частково змінити рішення в частині деяких мотивів задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України "Про вищу освіту", який створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 наведеного Закону вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

За положеннями статті 53 Конституції України право на освіту гарантовано кожному (частина перша); держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах (частина третя). Право на освіту гарантується кожній людині на принципах рівності, визначених статтею 24 Конституції України. Визнання права кожної людини на освіту відповідає, зокрема, Загальній декларації прав людини (стаття 26), Міжнародному пакту про економічні, соціальні та культурні права (стаття 13).

Право кожного на вищу освіту, також передбачено і в ст. 4 Закон України "Про вищу освіту".

Прийом на навчання до закладів вищої освіти здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти.

Відповідно до ч. 16 ст. 44 Закону підставою для зарахування особи на навчання є виконання вимог Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладання договору про навчання між закладом вищої освіти та вступником (за участі батьків або законних представників - для неповнолітніх вступників), в якому можуть бути деталізовані права та обов`язки сторін відповідно до типової форми, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Цим договором не можуть обмежуватися права чи встановлюватися додаткові обов`язки здобувачів освіти, не передбачені цим Законом чи іншими актами законодавства. У разі зарахування на навчання за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб додатково укладається договір між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати.

Проте, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції, право на освіту не є абсолютним, оскільки може підпадати під очевидно дозволені обмеження, беручи до уваги, що це право «за своїм характером потребує регламентування з боку держави» (ibidem, § 5, стор. 32; див. також, mutatis mutandis, Golder проти Сполученого Королівства, § 38; Fayed проти Сполученого Королівства, § 65).

Право на освіту не виключає застосування дисциплінарних заходів, зокрема, тимчасового або остаточного виключення з навчального закладу за списування (Sulak проти Туреччини (dec.)) або за погану поведінку (Whitman проти Сполученого Королівства (dec.)).

Так, відповідно до ст. 46 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого закладу освіти; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом.

Безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти, що визначено у ч. 1 ст. 34 Закону.

Вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти є загальні збори (конференція) трудового колективу, включаючи виборних представників з числа студентів (курсантів) (ч.1 ст. 39 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону у закладах вищої освіти та їх структурних підрозділах діє студентське самоврядування, яке є невід`ємною частиною громадського самоврядування відповідних навчальних закладів. Студентське самоврядування - це право і можливість студентів (курсантів, крім курсантів-військовослужбовців) вирішувати питання навчання і побуту, захисту прав та інтересів студентів, а також брати участь в управлінні закладом вищої освіти.

Студентське самоврядування об`єднує всіх студентів (курсантів, крім курсантів-військовослужбовців) відповідного закладу вищої освіти. Усі студенти (курсанти), які навчаються у закладі вищої освіти, мають рівні права та можуть обиратися та бути обраними в робочі, дорадчі, виборні та інші органи студентського самоврядування.

Студентське самоврядування забезпечує захист прав та інтересів студентів (курсантів) та їх участь в управлінні закладом вищої освіти. Студентське самоврядування здійснюється студентами (курсантами) безпосередньо і через органи студентського самоврядування, які обираються шляхом прямого таємного голосування студентів (курсантів).

Органи студентського самоврядування серед іншого відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 40 Закону наділені функцією захисту права та інтересів студентів (курсантів), які навчаються у закладі вищої освіти.

Згідно із ч. 6 наведеної вище статті Закону за погодженням з органом студентського самоврядування закладу вищої освіти приймаються рішення, зокрема, про відрахування студентів (курсантів) з закладу вищої освіти та їх поновлення на навчання, а також поселення осіб, які навчаються у закладі вищої освіти, у гуртожиток і виселення їх із гуртожитку

Так, судом встановлено, що 6 серпня 2021 року між відповідачем (як виконавцем) та позивачем (як вступником) було укладено договір про навчання в Національному авіаційному університеті, відповідно до п.1.5. якого, після зарахування до НАУ вступник отримує статус здобувач вищої освіти (а.с. 119).

Предметом договору є навчання позивача в Національному авіаційному університеті.

Відповідно до п. 2.3. договору, здобувач зобов`язаний, дотримуватись вимог чинного законодавства, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку НАУ, правил проживання в гуртожитку університету та інших нормативних документів; виконувати освітню програму, індивідуальний навчальний план та досягати визначених освітньою програмою результатів навчання за встановленими виконавцем формами організації та провадження освітнього процесу, в тому числі з використанням освітніх технологій; дотримуватись норм моралі, академічної доброчесності, поважати Конституцію та державні символи України; виконувати вимоги щодо охорони праці, техніки безпеки та безпеки життєдіяльності, виробничої санітарії, протипожежної безпеки та інші, передбачені законодавством; дбайливо ставитись до майна виконавця; у разі зміни персональних даних інформувати про це виконавця.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що здобувач може бути відрахований з Національного авіаційного університету з підстав, визначених статтею 46 Закону України "Про вищу освіту", в тому числі за порушення умов цього договору.

Наказом НАУ №1279/ст від 12 серпня 2021 року студента ОСОБА_1 було зараховано з 1 вересня 2021 року на 1 курс денної форми здобуття освіти за спеціальністю (спеціалізацією) інформаційні технології проектування за кошти державного (регіонального) бюджету (а.с. 9).

Наказом №60/ст від 20 січня 2022 року "про відрахування" відповідно до ст. 46 Закону України "Про вищу освіту" та п. 14 "Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти", затвердженого наказом МОУ від 15.07.1996 №24, "Тимчасового Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення переведення здобувачів вищої освіти Національного авіаційного університету", затвердженого наказом в.о. ректора від 13.12.2016 №502/од, було відраховано з університету ОСОБА_1 , 2021 рік вступу, студента 1 курсу Факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії освітнього ступеня «Магістр» групи ТП-115М спеціальності 122 «Комп`ютерні науки» освітньої програми «Інформаційні технології проектування» з денною формою навчання за державним замовленням. У відповідному наказі зазначено, що позивача відраховано з університету за порушення навчальної дисципліни та Правил внутрішнього розпорядку (за здійснені грубі порушення «Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Правил внутрішнього розпорядку НАУ», «Положення про студентський гуртожиток», Закону України «Про вищу освіту») з 24 січня 2022 року. Підстава: витяг з протоколу засідання Комісії з профілактики правопорушень НАУ, резолюція проректора з гуманітарної політики та інновацій ОСОБА_3 (а.с. 117).

Отже, до позивача було застосовано дисциплінарну відповідальність, яка передбачена безпосередньо у ст. 46 Закону України "Про вищу освіту", а саме за порушення навчальної дисципліни та Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету, правил проживання в гуртожитку та інших нормативних документів, які позивач зобов`язався дотримуватись відповідно до умов п. 2.3.1. укладеного договору про навчання в Національному авіаційному університеті від 06 серпня 2021 року.

Відповідні правила внутрішнього розпорядку врегульовані такими нормативно-правовими актами як: «Правила внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Правила внутрішнього розпорядку НАУ», «Положення про студентський гуртожиток», копії яких наявні у матеріалах справи та є загальнодоступними для огляду в Інтернеті.

Наслідком порушення договірних зобов`язань, у тому числі умов п. 2.3.1. укладеного договору про навчання в Національному авіаційному університеті, передбачено відповідальність у виді відрахування згідно з умовами п. 4.2 договору.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що застосування дисциплінарної відповідальності у виді відрахування з університету, не ґрунтується на нормах закону, є помилковими.

Разом з тим, колегія апеляційного суду погоджується з іншими висновками суду першої інстанції, на підставі яких було задоволено позов.

Згідно витягу з протоколу №2 від 20 січня 2022 року засідання Комісії з профілактики правопорушень НАУ, визначено правильним застосування виселення з гуртожитку та відрахування з університету за порушення «Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках НАУ», «Положення про студентський гуртожиток», «Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету», Закону України «Про вищу освіту» студентів, зокрема, Володимира Падєріна (ФККПІ, група ТП-115М). Адміністрації Студентського містечка НАУ було рекомендовано виселити до 24.01.2022 року студентів, зокрема, ОСОБА_4 . Керівництву ФККПІ та ФАЕТ рекомендовано підготувати та затвердити накази про відрахування вищезазначених студентів до 24 січня 2022 року (а.с. 120-123).

Відповідно до указаного Протоколу начальник відділу безпекової діяльності Євген Зубко повідомив, що 26 грудня 2021 року о 01:11 надійшов виклик до 11 гуртожитку, про те, що з 8 поверху лунає гучна музика та студенти порушують правила гуртожитку. Знаходячись на 9 поверсі служба охорони була направлена на поверх нижче. Коло кімнати 815Б були розкидані банки з під пива та було чутно галас. При спробі поговорити зі студентами з кімнати, останні зачинились та зробили вигляд, що нікого не має у кімнаті. Через деякий час студенти почали розмовляти, але відчиняти двері відмовились. Був викликаний голова студентської ради 11 гуртожитку. О 01:40 студентам було повідомлено, що під дверима присутні представники СО НАУ та голова студради 11 гуртожитку, на що студенти забарикадували та посміхаючись не відкривали двері. Після майже години спроб вмовити студентів відчинити двері, хтось зі студентів даної кімнати вирішив все ж таки надати доступ та відчинити двері, в якій були виявлені ознаки вечірки: алкогольні напої та предмет схожий на частину від зброї. Також, зазначив, що при вході в кімнату сторож СО відділу безпекової діяльності ОСОБА_5 , який першим заходив до кімнати, отримав супротив при вході, а саме один зі студентів намагався виштовхнути його з дверного пройому, застосовуючи засоби фізичного впливу, та вийти з кімнати. Особам, що не мали при собі документів та не були мешканцями гуртожитку було запропоновано залишити будівлю гуртожитку, згідно зі списком кімнати, наданим головою студентської ради гуртожитку та зі слів студентів були складені протоколи АБ №001024 та АБ №001028 на двох мешканців кімнати 815Б. Також, в кімнаті був присутній студент, який створював конфлікт з представниками служби охорони НАУ, на нього був складений протокол АБ №001027.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що зміст Протоколу про правопорушення серія АБ №001027 від 26 грудня 2021 року не містить даних, якими встановлено наявність в діях позивача порушення будь-яких Положень та/або Правил НАУ, оскільки всі дані наведені без зазначення прізвищ студентів та без посилання на відповідні норми.

Безпосередньо у наведеному Протоколі про правопорушення серія АБ №001027 від 26 грудня 2021 року, складеного співробітником служби охорони НАУ ОСОБА_6 за результатами перевірки у гуртожитку 11, 8 поверху, кімната 815 б, встановлено, що о 01:40 год. служба охорони отримала виклик про гучну балаканину. При перевірці кімнати 815 б виявлено зберігання та вживання спиртних напоїв. Був затриманий у кімнаті студент ОСОБА_1 , місцем проживання якого є кімната 206 а. В поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що дійсно він був помічений у кімнаті 815 б де зберігались алкогольні та спиртні напої, він перепрошує що був помічений при таких принизливих обставинах, більше такого обіцяв не вчиняти (а.с. 124).

Протокол про правопорушення не містить інформації стосовно того, які саме неправомірні дії були вчинені позивачем з посиланням на нормативно-правові або внутрішні акти НАУ, тому не може вважатись доказом вчинення особою правопорушення, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Так, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача вказувала на порушення позивачем зокрема п. 4.3.13 Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках Національного авіаційного університету, затверджених Ректором 1 грудня 2014 року, відповідно до якого мешканцям гуртожитку забороняється приносити до гуртожитку, вживати алкогольні, слабоалкогольні напої, пиво, наркотичні речовини, палити (у тому числі кальян) в житлових кімнатах та місцях загального користування, з`являтись в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, грати в азартні ігри. В той же час, протокол про правопорушення не містить встановлення жодних обставин про те, що позивач приніс до гуртожитку, чи вживав алкогольні, слабоалкогольні напої, пиво, наркотичні речовини, чи палив в житлових кімнатах та місцях загального користування, чи перебував в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, чи грав в азартні ігри.

Також, відповідно до п.5.2. Правил внутрішнього розпорядку в студентських гуртожитках Національного авіаційного університету, затверджених Ректором 1 грудня 2014 року, за порушення правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку на мешканців накладаються такі види стягнень: попередження; догана; розірвання угоди (договору) та виселення з гуртожитку; непоселення в гуртожиток на наступний навчальний рік; відрахування з навчального закладу. При порушенні правил внутрішнього розпорядку в кімнатах (секціях) відповідальність несуть всі мешканці кімнати (секції).

З Протоколу про правопорушення серія АБ №001027 від 26 грудня 2021 року встановлено, що позивач не є мешканцем кімнати, у якій було виявлено порушення.

Судом першої інстанції правильно застосовано норму ст. 62 Конституції України, яка закріплює принцип презумпції невинуватості, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що 20 січня 2022 року начальником управління кадрів та документообігу Бондарчуком С., провідним юрисконсультом юридичного відділу Легеньким А., заступником декана факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії ОСОБА_7 складено акт №1 про те, що заступник голови студентської ради Прощаєв В. відмовив у вчиненні будь-якої дії щодо погодження проектів наказів «Про відрахування» студентів, зокрема ОСОБА_1 , без пояснення причин.

Засіданням студентської ради НАУ (протокол №22/1-п від 26 січня 2022 року) відмовлено у погодженні наказу №60/ст про відрахування студента групи ТП-115М ФККПІ НАУ ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю чинному законодавству, а саме статті 46 Закону України «Про вищу освіту»; визнано наказ №60/ст таким, що не може бути введеним в дію Ректором ОСОБА_8 через порушення інструкцій з листа МОН №1/9-495 від 21.10.2015 «Щодо погодження рішень органами студентського самоврядування» та статей 24 та 40 Закону України «Про вищу освіту»; рекомендовано виселити студента зі студентського гуртожитку, проте не відраховувати, оскільки підстави викладені у наказі №60/ст не можуть слугувати причинами для відрахування студентів відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

Отже, органом суддівського самоврядування - студентською радою НАУ (протокол №22/1-п від 26.01.2022 року) було відмовлено у погодженні наказу №60/ст про відрахування студента групи ТП-115М ФККПІ НАУ Падєріна Володимира Олександровича у зв`язку з невідповідністю чинному законодавству та визнано його таким, що не може бути введеним в дію Ректором НАУ. При цьому, така відмова була обґрунтована саме тим, що наведені у оспорюваному наказі порушення могли бути підставою для виселення зі студентського гуртожитку, а не для відрахування із числа студентів.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність складу правопорушення, вчиненого позивачем, на підставі якого наступає дисциплінарна відповідальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував встановлені ним же фактичні обставини, оформлені протокольним рішенням Комісії з профілактикиправопорушень НАУ від 20 січня 2022 pоку, не надавши їм жодної оцінки колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із тексту оскаржуваного рішення, суд ретельно проаналізував цей протокол і дійшов висновку, що він не містить будь-яких відомостей про конкретне порушення, вчинене позивачем.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, однак з підстав, які колегія апеляційного суду вважає частково помилковими, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивів та підстав для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного авіаційного університетузадовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року змінити в частині мотивів та підстав задоволення вимог позову, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба