Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
справа № 591/6097/19
провадження № 61-9203св22
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила розірвати шлюб і здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема серед іншого і грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 .
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив серед іншого поділити грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходились та були зняті ОСОБА_1 з депозитних рахунків відкритих на її ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року, залишеним без змін в оскаржуваній частині постановою Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 січня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Зарічного районного управління юстиції м. Суми, актовий запис № 3.

Здійснено поділ спільно набутого подружжям майна та виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 175 035,00 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 87 517, 50 грн грошової компенсації за 1/2 частку неподільної речі.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 :

1) рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 01 липня 2019 року за договором SAMDNWFD 401 на суму 50 903,77 грн з нарахованими відсотками в розмірі 2 686,50 грн,

2) рахунок № НОМЕР_3 , відкритий 01 липня 2019 року за договором SAMDNWFD 801 на суму 50 903,77 грн з нарахованими відсотками в розмірі 2 686,50 грн,

3) рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 01 липня 2019 року за договором SAMDNWFD 401 на суму 50 903,77 грн з нарахованими відсотками в розмірі 2 686,50 грн,

4) рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 28 січня 2020 року за договором SAMDNWFD 201 на суму 161 549,54 грн з нарахованими відсотками в розмірі 8 692,03 грн.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів на вищевказаних рахунках в загальній сумі 165 506,19 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

По суті суди поділили лише кошти, які знаходились на депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 , відмовивши у поділі коштів, які знаходились на рахунках ОСОБА_1 та були нею зняті.

Суди, з якими погодилась і колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, залишивши без змін постановою від 07 червня 2023 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, в частині відмови у поділі грошових коштів знятих з рахунків ОСОБА_1 , мотивували свої рішення наступним:

- грошові кошти, які знаходились на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , були зняті під час перебування сторін у шлюбі, а тому відсутні підстави для їх поділу. ОСОБА_2 не довів, вказані грошові кошти були використані ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї, а також не надав докази на підтвердження наявності у подружжя заощаджень в сумі 120 000,00 грн;

- грошові кошти, які перебувають на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягають поділу.

Отже, основним мотивом відмови у поділі коштів, які знаходились на рахунках ОСОБА_1 було зняття їх у шлюбі та використання в інтересах сім`ї, що не спростував ОСОБА_2 .

Не можу погодитись з такими висновками судів з наступних міркувань.

Верховний Суд у цій справі вказав, що за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, Верховним Судом було наведено правові норми та висновки, що майно набуте подружжям у шлюбі є їх спільною сумісною власністю.

Таким чином і кошти, які знаходились на рахунках ОСОБА_1 та були зняті нею починаючи з вересня 2019 року є також спільним майном подружжя.

Зняття коштів ОСОБА_1 у вересні, грудні 2019 року не змінюють їх статусу як спільного майна подружжя, не припиняють права власності ОСОБА_2 на частину цих коштів та не позбавляє права вимагати стягнення їх половини з ОСОБА_1 .

Слід також звернути увагу, що за обставинами цієї справи ОСОБА_1 зняла спільні кошти у вересні, грудні 2019 року тобто під час звернення з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна та його розгляду судом, вказавши у позові, ще у вересні 2019 року, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 фактично припинені.

За таких обставин стверджувати, що ОСОБА_1 використала спільні кошти в інтересах сім`ї, не має правових підстав.

Мотивація судів в цій частині направлена на те, що обов`язок доказування використання коштів покладений на ОСОБА_2 , який має довести, що їх спільні кошти ОСОБА_1 використала не в інтересах сім`ї.

В цьому випадку суди не врахували вимоги частини першої статті 81 ЦПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме ОСОБА_1 у цій справі мала б довести, що за обставин фактичної відсутності шлюбних відносин, як мінімум станом на момент подачі цього позову, як вона і зазначила у ньому (вересень 2019 року), розпочатого судового спору між сторонами про розірвання шлюбу, поділ майна, вона використала (витратила) спільні кошти на потреби сім`ї.

Натомість ОСОБА_2 не повинен доводити, що його кошти не витрачені в інтересах сім`ї за таких, вже конфліктних відносин, що існували між сторонами на той час.

Разом з тим, обов`язок доказування суди поклали в цьому випадку саме на ОСОБА_2 , а не на ОСОБА_1 , яка на свій розсуд розпорядилася спільними коштами сторін, що вважаю неправильним застосуванням норм права.

Висновок колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі фактично зводиться до того, що кошти зняті з рахунків, спільне майно подружжя, яке відчужено одним з них, чи в будь-який інший спосіб вийшло з володіння та власності сім`ї, під час розпочатого судового спору між подружжям та до ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, вважається правомірним, набуті кошти вважаються витраченими в інтересах сім`ї і не підлягають поділу чи відшкодуванню частини іншому з подружжя.

Тобто той хто розпорядився спільним майном подружжя та отримав за це кошти вважається таким, що розпорядився ними в інтересах сім`ї, якщо другий з подружжя, який був позбавлений свої власності не доведе інше.

Така позиція суперечить як ЦК України, статті 41 Конституції України так і статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки порушує право власності особи на її майно та є очевидно не справедливою, породжує зловживання правами однією із сторін в спорах про поділ майна, незаконному виведенню майна подружжя з їх власності без відповідної компенсації половини вартості другому з подружжя.

Крім того, припускаючи, що у цій справі після звернення позивача з позовом, а відповідача із зустрічним, сторони проживали у одному житлі, продовжували спілкування, суди мали б з`ясувати та встановити, на які саме та в яких сумах спільні кошти подружжя зняті ОСОБА_1 з рахунків, були витрачені в інтересах сім`ї, виходячи з чого кваліфікувати конкретні суми, як витрачені в інтересах сім`ї, а щодо решти не підтверджених таким статусом сум, здійснити справедливий розподіл, задовольнивши вимоги зустрічного позову частково.

Суддя А. Ю. Зайцев