Справа № 372/2126/23
Провадження № 2-925/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О. В., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути із останньої на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 3000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 14.03.2021 року ОСОБА_3 завдано позивачу тілесних ушкоджень у вигляді садна верхньої губи. Висновком СМЕ встановлено легкі тілесні ушкодження. Витрати на лікування та придбання ліків склали 3000,00 грн. Судом розглядався обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 за ознаками вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою суду від 15.04.2023 року кримінальне провадження закрито, а обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Зазначена обставина не є реабілітуючою, тому відповідач має відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду.

21.06.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого засідання.

31.07.2023 року відповідач через свого представника подав до суду відзив, в якому просив відмовити у позовних вимогах, оскільки його не було визнано винним у кримінальному правопорушенні, вина його не доведена, досудове розслідування мало упереджений характер з боку працівників органу дізнання та сторони обвинувачення. Висновком медичної експертизи встановлено, що у позивача пошкодження у вигляді садна верхньої губи, але судом не встановлено, в який саме момент нанесено пошкодження та його причину. Розмір моральної шкоди завищений та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Доказів, які підтверджували б факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, не надано. Розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із позовними вимогами, та перевищує ціну позову.

04.10.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Сторона відповідач у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав викладених у відзиві, просила відмовити.

Суд, вивчивши доводи позивача викладені у позовній заяві, мотиви відповідача викладені у відзиві, дослідивши подані докази, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, залежно від встановленого вирішення питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволені.

Відповідно до обвинувального акту, 14.03.2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи на парковці поблизу будинку АДРЕСА_1 , після словесної суперечки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень та бажаючи настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_1 за одяг обома руками та умисно своєю головою наніс останньому удар в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді садна верхньої губи.

Згідно висновку СМЕ №72 від 15.05.2921 року у ОСОБА_1 виявлено легкі тілесні ушкодження.

Органом досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Як зазначив позивач, у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, останні потребував лікування, догляду та медичних препаратів, вартість яких склала 3000,00 грн.

Як зазначив сам позивач, витрати на лікування, він поніс із власних коштів, проте без отримання відповідних фінансових документів.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 квітня 2023 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Незважаючи, що винуватість ОСОБА_3 не встановлена вироком суду, ухвала суду, якою його звільнено від кримінальної відповідальності постановлена за його ініціативою за його участю та захисника, і тому в суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 міг розцінювати закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строку притягнення як аналогію виправдувального вироку. Отже, відмовившись від використання наданого йому кримінально-процесуальним законом права на загальний судовий розгляд, при якому його провина має бути доведена прокурором, відповідач повинен був зважати, що це не звільнить його в майбутньому від обов`язку нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду.

Проте суд не може задовольнити вимоги позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн., оскільки відсутні докази понесених судових витрат.

Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч.1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом положень ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку Кримінальний кодекс виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не є реабілітуючими.

Тому зважаючи на факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд приходить до висновку, що позивач зазнав психологічних страждань та моральної шкоди.

Позивач пояснив, що діями відповідача, які мали зухвалий характер та завдали йому фізичного болю, його честі та гідності завдано шкоду.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд також зважає на пояснення відповідача в судовому засіданні, відповідно до яких в день події, тобто 14.03.2023 року він за власною ініціативою приніс вибачення потерпілому та в подальшому неодноразово пропонував йому добровільно відшкодувати завдану шкоду. Однак, позивач категорично відмовлявся від будь-якого діалогу, спрямованого на врегулювання конфлікту, та отримання матеріальної сатисфакції.

З урахуванням того, що позивачу завдано моральну шкоду спричиненням тілесних ушкоджень, враховуючи принцип розумності та співмірності, посткримінальну поведінку відповідача, який намагався, що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні, відшкодувати шкоду, та одразу після події приніс вибачення, характер завданих тілесних ушкоджень, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. є співмірною завданим позивачу душевним стражданням та підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_3 .

Витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи, і відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача частини витрат на правову допомогу пропорційну до частини задоволених позовних вимог у розмірі 3600,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 3000 (три) тисяч грн., а також частину понесених судових витрат в розмірі 3600 грн., а всього 6600 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька