ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1768/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тесту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідачка) про поділ спільного майна подружжя.

Згідно заявлених позовних вимог позивача просить:

-визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; автомобіля марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; автомобіля марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 15.07.2010 року по 21.10.2021 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2021 року розірвано. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу спільним майном, позивач, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Відповідачка позовні вимоги вважала необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вважала за доцільне запропонувати позивачу порядок поділу спільного майна подружжя, який би надав можливість сторонам якнайшвидше вирішити спір, а саме: в порядку поділу спільного майна подружжя виділити відповідачу квартиру АДРЕСА_1 , в якій вона проживає з двома дітьми, а позивачу виділити квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просила суд визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 26.04.2023 року призначено по справі судову товарознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.10.2023 року закрито підготовче провадження.

Ухвалою суду від 28.11.2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги щодо обсягу спільного сумісного майна, водночас запропонував в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачкою квартиру АДРЕСА_1 , а за ним - квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року та стягнути з відповідачки на його користь спільні борги подружжя.

Відповідачка в судовому засіданні підтримала наданий нею відзив та просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за відповідачем квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зазначивши при цьому, що такий порядок поділу спільного майна склався між колишнім подружжям. Крім цього, просила стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію в розмірі 178 000 грн., згідно Висновку про вартість майна, наданому позивачем при подачі позову.

Заслухавши сторін та представника відповідачки, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.07.2010 року по 21.10.2021 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2021 року розірвано.

Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України), проте належних доказів на спростування спільності майна відповідачкою не надано.

Отже з огляду на те, що заявлені до поділу квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 були набуті в період зареєстрованого шлюбу сторін, наявні підстави вважати їх об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбаченою частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

В судовому засіданні позивач запропонував в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачкою квартиру АДРЕСА_1 , а за ним - квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з відповідачки на його користь спільні борги подружжя, однак не звертався до суду з вимогою про розподіл спільних боргів подружжя та не надав належних доказів їх наявності та розміру.

Згідно Звіту про оцінку від 24.03.2023 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» ринкова вартість квартири загальною площею 99,90 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 4 541 600 грн.

Згідно Звіту про оцінку від 24.03.2023 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» ринкова вартість квартири загальною площею 53,40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 3 771 100 грн.

Згідно Звіту про оцінку від 24.03.2023 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» ринкова вартість автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, 2012 року випуску, номер шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 762 200 грн.

Зазначений звіт не було спростовано під час розгляду справи, судова товарознавча експертиза за клопотанням сторони відповідача проведена не була, а тому суд бере його до уваги.

Разом з тим, Висновок про вартість майна від 03.10.2022 року суд до уваги не приймає, оскільки строк його дії сплив.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частини 1 статті 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) "[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду".

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_2 виділити квартиру АДРЕСА_1 .

Такий варіант поділу буде справедливим, забезпечить інтереси кожного з подружжя, унеможливить виникнення конфліктів щодо користування майном у майбутньому.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості різниці частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 8 300 гривень (4 541 600грн.+3 771 100 грн. + 762 200 грн.=9 074 900 грн. - загальна сума спільного сумісного майна. 9 074 900 грн.: 2= 4 537 450 грн. - частка кожного з подружжя. 3 4 541 600 грн. - 4 537 450 грн. = 8 300 грн. - компенсація).

За висновками ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine»), заява № 63566/00, § 23).

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ):

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- автомобіль марки Mercedes-Benz, модель ML 250, НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 8 300 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 602 гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА