Справа № 939/2517/21
05 червня 2023 рокуБородянський районний суд
Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.
за участі секретаря Щербакової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,
Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
29 грудня 2022 року до суду надійшли пояснення від третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України, в яких зазначено, що згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Рено», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в СК «Ю.Ес.Ай.» згідно полісу № 200633968, в той же час цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» згідно полісу № АР/9558529. Перелік підстав для проведення регламентної виплати МТСБУ з фонду захисту потерпілих визначений ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих проводить регламентні виплати за зобов`язаннями страховика «у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності» (№ 1961). Відповідно до положень ст. 20 п. 20.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ. Відповідно до положень ст. 51 п. 51.7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування. МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації страховика ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не перебуває у стані припинення. За таких обставин, будь-які виплати з фонду захисту потерпілих можуть бути здійснені після ліквідації страховика та при наявності судового рішення про затвердження ліквідаційного балансу, яким підтверджується відсутність коштів та майна страховика, а також затвердженого реєстру кредиторів.
Ухвалою суду від 27 березня 2023 року вказану заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Литвиненко Л.А. позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримала, посилаючись на викладені в ньому доводи, та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.
Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України свого представника в судове засідання не направило, просило розглянути справу без його участі.
Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, які повідомлялися про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від них не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні в ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує представник позивача.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Судом встановлено, що 03 грудня 2020 року, приблизно о 19 годині, в с. Луб`янка Київської області по вул. Шевченка, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та допустив зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху. За постановою Бородянського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року, яка набрала законної сили 29 січня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 14).
Як убачається з матеріалів справи на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу «Renault Master», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (а.с. 35, 157).
ОСОБА_1 як власник автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , подав до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було зареєстроване 07 грудня 2020 року за № 20-8735 (а.с. 13, 156).
22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 157, зворотній бік).
Відповідно до калькуляції ремонту після ДТП № 20-8735 від 21 грудня 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 163 980,89 гривень, а матеріальний збиток, з урахуванням коефіцієнту зносу 70% - 73 539,41 гривень (а.с. 159-162).
23 травня 2021 року сплинув граничний строк для виплати страхового відшкодування, проте ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» так і не здійснило на рахунок позивача виплату страхового відшкодування, протилежне судом не встановлено.
З листа від 13 серпня 2021 року за вих. 51-5831 вбачається, що 15 липня 2021 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» отримано заяву ОСОБА_1 щодо строків виплати страхового відшкодування, за результатами розгляду якої ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повідомило, що виконає вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у порядку, який встановлений цим Законом. У разі прострочення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» сплатить пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (а.с. 16).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.
За змістом статті 1192 ЦК України відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди. Така особа має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, необхідно використати нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
З огляду на зазначене, різниця між сумою страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» і вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, викликана законодавчим обмеженням щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою і врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
Враховуючи наведене, суд вважає правильним стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, нарахованим, але не виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку в страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19.
Щодо стягнення із відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» суми пені, інфляційних втрат і 3% річних, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до ст. 36.5 цього Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Як встановлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу«Renault Master», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (а.с. 35, 157).
ОСОБА_1 подав до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було зареєстроване 07 грудня 2020 року за № 20-8735 (а.с. 156).
22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 157, зворотній бік).
Враховуючи наведене, останнім днем виплати страхового відшкодування є 23 травня 2021 року, проте ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» так і не здійснило на рахунок позивача виплату страхового відшкодування, протилежне судом не встановлено, а тому з наступного дня (24 травня 2021 року) відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання.
Несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов`язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов`язання.
З огляду на викладене, суд, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вважає за необхідне стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», з урахуванням заявлених позивачем вимог, пеню у розмірі 42 424,62 грн, інфляційні збитки в розмірі 25 530,87 і 3% річних у розмірі 3 988,67 грн. за період з 24 травня 2021 року по 23 березня 2023 року.
Стосовно вимоги позивача про стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23 та 1167 ЦК України.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Оскільки неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, призвели до пошкодження майна позивача, нервового напруження і хвилювання, побутових незручностей через обмеження використання транспортного засобу, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стягнути із ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 12 000 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2596,10 грн в рівних частинах, тобто 1298,05 грн, з кожного.
Керуючись ст. 16, 22, 23, 509, 510, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 979, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 103 441 (сто три тисячі чотириста сорок одна) гривня 48 копійок, що складається із: 90 441, 48 грн майнова шкода, завдана дорожньо-транспортною пригодою, 1000,00 грн франшиза, 12 000,00 грн моральна шкода.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1298 (одна тисяча двісті дев`яносто вісім) гривень 05 копійок з кожного.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення суду складено 09 червня 2023 року.
СуддяМ.Герасименко