Єдиний унікальний номер: 378/761/23
Провадження № 2/378/220/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , відносився до майна двору робітників та службовців, членами якого були ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 . Рішенням виконкому Ставищенської районної Ради № 153 від 11.10.1998 «Про виконання робіт по обліку житлової площі і оформлення права власності на житлові будинки с. Розкішна та Іванівка Ставищенського району Київської області» було вирішено оформити право власності на житлові будинки, які належать громадянам, згідно додатку, затвердженого рішенням Розкішнянської сільської ради № 38 від 14.07.1998 та рішенням Іванівської сільської ради № 89 від 26.08.1988, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 , 1980 року побудови, що належить двору, головою якого є ОСОБА_3 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , спадщину після смерті якої прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав із спадкодавцею, проте не оформив своїх прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , спадщину після сперті якого прийняв він, позивач. Син спадкодавця, ОСОБА_2 , вважається таким, що спадщину не прийняв. Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кошинська Л.О. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого. Вважає, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на частину вищевказаного житлового будинку як частку в спільному майні подружжя та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_4 на частину вказаного будинку, а тому право власності в цілому на житловий будинок увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті останнього.

Позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 м2, житловою площею 39,4м2, вартістю 110020 грн.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 9 жовтня 2023 року відкрито провадження по даній справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 48-49).

Позивач в підготовче засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 89), в позовній заяві зазначив та подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 2-5, 82).

Представник відповідача Ставищенської селищної ради в підготовче засідання не прибув, Ставищенська селищна рада направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі представника (а. с. 93).

Третя особа: ОСОБА_2 в підготовче засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 81,110), про причини неявки суд не повідомив.

Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову представником відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до погосподарських книг Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990 роки за 1991-1995 роки (а. с. 41-44), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а. с. 10), довідок Ставищенської селищної ради (а. с. 18) житловий будинок АДРЕСА_1 , відносився до майна двору робітників та службовців, членами якого були ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 розташований на земельній ділянці площею 0,15 га (до 1990 року), в подальшому площа земельної ділянки становила 0,25 га. Земельна ділянка, на якому розташований даний будинок, не приватизована (а. с. 21). 1 листопада 1974 року батьки позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (після одруження ОСОБА_4 ) одружилися (а. с. 10). Головою вищевказаного двору робітників та службовців, до якого належав спірний будинок, був ОСОБА_1 (а. с. 41-44).

Рішенням виконкому Ставищенської районної Ради № 153 від 11.10.1998 «Про виконання робіт по обліку житлової площі і оформлення права власності на житлові будинки с. Розкішна та Іванівка Ставищенського району Київської області» було вирішено оформити право власності на житлові будинки, які належать громадянам, згідно додатку, затвердженого рішенням Розкішнянської сільської ради № 38 від 14.07.1998, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 , 1980 року побудови, що належить двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно вимог п.6 Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26.01.1934 року № 185 "Про первинний облік в сільських радах" затверджені форми первинного обліку (погосподарські книги) є офіційними документами сільських рад. Будь-які підчистки і необумовлені текстовим записом правки в цих документах не допускаються. Всі облікові документи сільських рад повинні зберігатись нарівні з грошовими документами та цінними паперами. Відповідальність за їх збереження та за своєчасність і правильність записів покладається персонально на секретаря сільської ради, який несе за порушення цього правила кримінальну відповідальність.

Таким чином, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Статтею 125 Кодексу законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану (від 30.05.1926 р.), в редакції на час побудови будинку, передбачено, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності (ст. 18).

Відповідно до статті 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 p. N 2476-VII «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила статей 24, 25, 26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 1 січня 1970 року.

Згідно статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ( від 20.06.1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, вищевказаний житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , спадщину після смерті якої прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав із спадкодавцею, проте не оформив своїх прав (а.с. 10, 11, 12, 13, 92).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (а.с. 15).

З копії спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв позивач, спадкоємець за законом, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримавши 10 серпня 2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а. с. 57-78). Син спадкодавця, ОСОБА_2 , вважається таким, що спадщину не прийняв.

Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до копій технічного паспорта (а. с. 22-28), звіту про оцінку майна (а.с. 31-40), довідки старости старостинського округу № 5 Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а. с. 21) встановлено, що вказаний житловий будинок загальною площею 79,8 кв. метри, житловою площею 39,4 кв. метри, вартістю 110020 гривень, розташований на не приватизованій земельній ділянці, на якій також знаходяться прибудова «а», підвалом «а/пд», сарай «Б», сарай-прибудова «б», сарай «В», колодязь № 1.

Реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок відсутня (а.с. 19, 29).

Постановою від 15.09.2023 Ставищенська державна нотаріальна контора за № 256/02-14 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок через неподання документів щодо належності спадкового майна (а. с. 30).

У відповідності до вимог статей 100,101 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за життя набули право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок, як подружжя, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на частину спірного будинку набув ОСОБА_1 , а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 останнього право власності в порядку спадкування за законом на весь будинок набув позивач ОСОБА_1 і оскільки Ставищенською селищною радою позов визнається, - він підлягає задоволенню.

Оскільки згідно позову (а.с. 2-5) позивач понесені витрати по сплаті судового збору бере на себе, суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_3 за життя набув права власності на вищевказаний житловий будинок, а саме на частину як на майно подружжя та на частину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_4 , а позивач набув права власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити.

Керуючись п. 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 p. N 2476-VII «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР», ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (1969 року), ст.ст. 15 ч. 1, 392, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297, ст. ст. 2, 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв. метри, житловою площею 39,4 кв. метри, вартістю 110020 (сто десять тисяч двадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області (смт. Ставище, вул. Цимбала Сергія, 35/1, );

Третя особа: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомо).

Повне рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя Т. Н. Скороход