Справа № 577/2865/22
Провадження № 2/577/33/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді: Семенюк І.М.

за участю секретаря судового засідання Кузнєцової Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника третьої особи Дем`яненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Конотопської міської ради про визначення місця проживання дитини , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу місце проживання дитини було визначено з з матір`ю. Син періодично проживав з ним або з матір`ю, однак, починаючи з 2020 року відповідач почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною Відповідач не повідомляла про місце перебування їх дитини, вимикала телефон, щоб він не міг спілкуватися з сином, їздила по Україна разом з сином, а йому не повідомляла про зміну місця проживання. Тому тривалий час він з дитиною спілкуватися не мав змоги. Тільки у травні 2022 року, коли син з дозволу матері почав проживати з ним, виявилось, що дванадцятирічна дитина, хлопчик, має вагу 21 кілограм, що стало підставою звернення до лікарів, які виявили, що дитина страждає на затримку фізичного розвитку, захворювання щитоподібної залози, анемію, тобто хвороби, які виникають при недостатньому догляді та харчуванні. Після проведеного лікування хлопчик добрав вагу на 6 кілограмів. На його думку, мати дитини фактично завдає шкоди його здоров`ю. Не маючи власного житла , роками возить дитину по різним містам. Постійного місця роботи вона також не має. В таких умовах важко забезпечити нормальний розвиток дитини. Він пропонував відповідачу вирішити питання , щоб син деякий час пожив з ним, однак, відповідач категорично відмовляється . Він вважає, що за віком і станом здоров`я дитина повинна проживати з ним, а не мандрувати по країні у свої 12 років. Він офіційно працевлаштований, має житло, належним чином виховує сина, забезпечує його усіма необхідними речами. А відношення матері до сина шкодить його інтересам. За таких обставин вимушений звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, вказує, що відповідач ввела його в оману, коли вивезла дитину до м. Марганець, де переховувала він нього . Адресу їх проживання він дізнався з рішення суду про стягнення з нього аліментів. Він поїхав до м. Марганець поспілкуватися з сином, брав його під розписку у матері. Перший раз відповідач дозволила взяти дитину на літо у 2021 році, потім відповідачка відправила його до табору. У 2022 році, коли у травні він привіз дитину з ОСОБА_6 , де він проживав у незнайомої жінки, син був кволий, безсилий, у нього був підвищений ацетон, мав вигляд виснажений і худий. Лікар, який поставив діагноз, пояснив, що таке трапилося через погане харчування. Єгор не хоче жити з матір`ю. Він запропонував укласти угоду щодо виховання дитини, при цьому погоджувався сплачувати визначену суму, а мати буде дозволяти бачитися з сином. Але відповідач висунула умову, щоб він знявся з реєстрації в будинку в с. Підлипне, на що він не погодився, оскільки вона має намір продати будинок, і тоді діти, його з відповідачкою син та син відповідачки залишаться без житла. Він разом з бабусею дітей звертався до органу опіки з цих питань. А з приводу викрадення дитини звертався до поліції.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав і просить їх задовольнити

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні та пояснила, що після розірвання шлюбу у 2016 році, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з нею . Будь-яких заперечень з боку позивача щодо місця проживання сина не було. Оскільки, на той час, позивач працював вахтовим методом у м.Києві (з 15 по 31 число кожного місяця), то у вихідні дні, а саме з 1 по 15 число, ОСОБА_7 постійно перебував у позивача, за адресою його місця реєстрації. Водночас, вона мала постійний телефонний зв`язок із сином, цікавилась його здоров`ям, навчанням і дозвіллям. У той же період часу, коли дитина проживала з нею (з 15 по 31 число), вона жодним чином не обмежувала позивача у спілкуванні з сином. Більше того, навіть, незважаючи на постійний надмірний контроль з боку батьків позивача (діда та баби ОСОБА_8 ), не перешкоджала останнім спілкуватися та зустрічатися з онуком. Однак , з часом, відносини з позивачем погіршились. Він почав здійснювати постійний моральний та психологічний тиск на неї та на Єгора, контролювати її особисте життя, запевнив своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і навіть її маму, ОСОБА_11 та її старшого сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що вона неналежним чином виконує батьківські обов`язки щодо ОСОБА_8 . Позивач неодноразово завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував розправою, а також пошкоджував будинок, в якому вона з сином проживали у с. Підлипне та який належить їй на праві приватної власності .Через наведені обставини вона, проживши 35 років у с. Підлипне, вимушена була прийняти рішення покинути свій власний дім та, задля збереження психічного здоров`я ОСОБА_8 , змінити місце проживання. З цією метою знайшла постійну роботу і житло у м. Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області. Після переїзду, як відповідальна мати, одразу влаштувалась на роботу , як законний представник сина, уклала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу влаштувала ОСОБА_8 у Марганецьку гімназію звернулась до голови правління ОСББ «Київська 180» з метою складення акту про фактичне проживання за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації. Після переїзду зв`язалася з місцевими службами у справах дітей, надала повний доступ до дитини, житла, попрохала скласти відповідні акти та направити звіт до органу опіки та піклування Конотопської міської ради. Також звернулася до вчителя та шкільного психолога, щоб вони допомогли дитині адаптуватися. Єгор дуже емоційно сприйняв початок війни, став більш вразливим у спілкуванні, не уважним, у нього погіршився апетит. Вказані обставини змусили її задуматися про переїзд у більш безпечне місто, де б вона змогла безперешкодно звернутися до лікарів (зокрема, дитячого психолога) та провести повне обстеження сина.

Після того як розпочалися активні бойові дії на території Нікопольського району Дніпропетровської області, а також окупація територій, які знаходилися на близькій відстані ( з вікон нашої квартири було видно м. Енергодар Запорізької області) - вона особисто зателефонувала позивачу та повідомила про переїзд у м. Кременчук Полтавської області. Позивач її підтримав і не заперечував проти такого переїзду. З 16 травня 2022 року вона разом з сином перебуває на обліку у м. Кременчуці Полтавської області як внутрішньо переміщені особи. У травні 2022 року позивач почав наполегливо просити дозволу взяти сина на літні канікули до м. Конотопа, обґрунтовуючи тим, що йде війна і невідомо, як складеться подальше життя. При цьому він запевняв, що звернеться до лікарів, здійснить повне обстеження ОСОБА_8 і, за необхідності, відповідне лікування, а також привезе сина до м. Кременчука у серпні 2022 р. (до початку нового навчального року). Вона погодилася на пропозицію позивача, адже вважала, що перебування сина в знайомому місті, зустріч з родичами та старшим братом позитивно вплине на його загальний стан, в тому числі на психологічне здоров`я.

16 травня 2022 року позивач приїхав до м. Кременчука, за адресою їх на той час, місця фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ). Однак Єrop не погодився сам їхати з батьком, то вона змушена була поїхала до м.Конотопа разом з ними. Вони провели час із дітьми та позивачем як повноцінна сім`я. Через деякий час вона повернулася до м. Кременчука, де знайшла окреме житло ( АДРЕСА_3 ) та працевлаштувалась на роботу. До 12 вересня 2022 року мала постійний зв`язок з дитиною вони спілкувались кожного вечора. За весь цей час, позивач не пред`являв жодних претензій щодо здоров`я, місця та/або умов проживання ОСОБА_8 . Вони підтримували нормальні відносини, добровільно узгодили дату приїзду сина до м. Кременчука. Однак, в означену дату позивач не привіз дитину, перестав відповідати на її телефонні дзвінки, заблокував телефон сина. Також позивач не дає можливості її родичам спілкуватися з ОСОБА_8 , в тому числі і з його братом , а її старшим сином. Позивач порушує їх домовленості і діє неправомірно, чим не тільки порушує її права, як матері, приймати участь у вихованні сина, а й завдає значної шкоди дитині, зокрема його психологічному здоров`ю. Доводи позивача про те, що вона належним чином не піклувалась про здоров`я сина та не забезпечувала його належний розвиток є необгрунтованими. Вона весь час займалася вихованням дитини, піклувалася про його фізичний і психологічний розвиток. Хвороби дитини могли загостритися через стресову ситуацію, пов`язану з початком бойових дій в Україні. Враховуючи викладені нею обставини, вважає, що визначення місця проживання дитини з позивачем буде суперечити інтересам їх неповнолітнього сина

Відповідача підтримує її представник ОСОБА_4 , який просить суд в задоволенні позову відмовити, врахувати при цьому, що дитина сторін тривалий час проживає з батьком , який перешкоджає спілкуванню дитини з його мамою , і в дитини за таких обставин могла с сформуватися хибна думка , з ким йому краще проживати. Матеріали справи містять докази про те, що відповідач приділяє достатньо уваги дитині і на перешкоджала спілкуванню дитини з батьком, про це свідчить, навіть, та обставина, що вона сама привезла дитину до батька. Висновок органу опіки та піклування викликає сумніви, оскільки грунтується на висновку психолога.

Представник третьої особи Дем`яненко А.О. підтримує заявлені вимоги, вказала про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_13 з батьком, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, а також вислухавши думку дитини, суд дійшов наступного висновку.

Позивач, обгрунтовуючи свої вимоги , надав суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і з якого вбачається , що його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с.4), рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2016 року, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, а сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на виховання матері.( а.с.5), позитивні характеристики позивача ОСОБА_1 ( а.с.6,7), наказ ТОВ Конотопський авіаремонтний завод від 08.08.2022 року, ОСОБА_1 з 10.08.2022 року працевлаштований ( а.с.12), свідоцтво про перейменування його прізвища (а.с. 8), відомості про реєстрації позивача ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 ( а.с.9), звернення позивача ОСОБА_1 до поліції з заявою щодо вжиття заходів до його колишньої дружини ОСОБА_3 , оскільки остання без його згоди вивезла сина ОСОБА_8 в м. Марганець, заява датована 15 грудня 2020 року. ( а.с.10), довідку, Конотопської міської лікарні, з якої вбачається, що був здійснений медичний нагляд за ОСОБА_14 , оскільки дитина потребує обстеження і лікування ( а.с.11, 36).

Відповідач, заперечуючи проти позову, долучила свідоцтво про народження свого сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52), документи на житло, яке зареєстровано за ОСОБА_15 (а.с. 53-55), її звернення до поліції та її пояснення, датовані 2020 роком (а.с. 56-59), копію її трудової книжки, з якої вбачається, що вона звільнена за власним бажанням 03.08.2022 року (а.с. 60-62), декларацію , яку уклала з сімейним лікарем в інтересах неповнолітнього ОСОБА_16 (а.с.63), табель навчальних досягнень ОСОБА_16 (а.с.64), акт ОСББ від 07 .11.2020 року про проживання її з сином ОСОБА_16 у квартирі АДРЕСА_5 без реєстрації (а.с. 66), довідки про взяття її та ОСОБА_16 на облік як внутрішньо переміщених осіб (а.с. 66,67), копії з медичних карт ОСОБА_16 (а.с. 69-79) , її лист -зауваження та копії фотознімків (а.с. 80-87).

Вказані докази доводять, що сторони від шлюбу, який на даний час розірваний, мають неповнолітнього сина ОСОБА_16 , 2010 року народження, про місце проживання якого у них виник спір.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , батько відповідача, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , сусіди позивача, кожен окремо, охарактеризували сім`ю ОСОБА_20 , окремо кожного із сторін, повідомили суду, що з позивачем проживає неповнолітній ОСОБА_7 і батько турбується про дитину, бачать по сусідству, що батько приділяє багато уваги дитині, а мама ОСОБА_8 з ними не проживає. Свідок ОСОБА_21 характеризує відповідача, як гарну, розумну сусідку , яка раніше проживала у с. Підлипне, а що трапилося в неї в родині, їй невідомо.

Органом опіки та піклування Конотопської міської ради надано суду висновок від 31.10.2022 року, з якого вбачається за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ( а.с.118-120) .

В судовому засіданні у присутності психолога вислуханий ОСОБА_22 , дитина сторін, спір про місце проживання якого виник у них. З розповіді дитини вбачається, що він любить обох батьків, однак прихильний до батька і бажає проживати саме з ним.

Відповідно ч.2 ст. 160, ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З рекомендацій, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вбачається, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Отже, з огляду на вищевказані норми, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини слід брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, слід виходити з інтересів дитини та враховувати , хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Як встановлено судом, на час розгляду справи ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який має місце проживання, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно, приділяє достатньо уваги сину, забезпечує його життєдіяльність. З висновку про визначення місця проживання дитини, складеного органом опіки та піклування за місцем проживання дитини, вбачається, що з метою гармонійного розвитку ОСОБА_8 , з урахуванням його віку, особистої прихильності дитини, його статі, вважають за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. Дитина ОСОБА_22 в судовому засіданні висловив прихильність до батька і своє бажання проживати саме з ним.

Сукупність обставин , встановлених у справі, свідчить про те, що місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_13 слід визначити з його батьком , оскільки це буде відповідати найвищим інтересам дитини . А так, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 5, 13, 263-265,354, 355 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 червня 2023 року

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована: АДРЕСА_6 )

Третя особа:

Орган опіки та піклування Конотопської міської ради ( юридична адреса: м. Конотоп, пр. Миру, 8 Сумської області)

Суддя Семенюк І. М.