Провадження № 2-др/127/163/23
11.12.2023 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В.В.,
за участю секретаря Бойчук Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця, заяву представника позивача адвоката Мишковської Т.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Вінниця Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ,-
В провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Вінниця Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано виконавчий напис від 22.12.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №68846, яким звернено стягнення з ОСОБА_2 на підставі договору № 482837555 від 19.06.2019 року укладеного з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу №3 від 20.09.2021 року є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в загальній сумі 18 481,39 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 536,80 грн.

04.12.2023 року представник позивача звернулась до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач та її представник - адвокат Мишковська Т.М. в судове засідання не з`явились, від адвоката Мишковської Т.М. надійшла до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримали, просили суд її задоволити.

Відповідачем 30.11.2023 року до суду надано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу до 1 000 грн. Крім того, на електронну адресу суду 11.12.2023 року надійшли письмові заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що відповідач вважає, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому відповідачем є неправильним і несправедливим. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1 000 грн.

Третя особа в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області 01.12.2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано виконавчий напис від 22.12.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №68846, яким звернено стягнення з ОСОБА_2 на підставі договору № 482837555 від 19.06.2019 року укладеного з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу №3 від 20.09.2021 року є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в загальній сумі 18 481,39 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 536,80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Заяв та клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та адвокатом Мишковською Т.М., 06.10.2023 року укладено договір про надання правничої допомоги №210/23. Відповідно до умов та порядку розрахунку вбачається, що сторони домовились, що розмір плати за надання правової допомоги, яка обумовлена договором, складає 7 000,00 грн. Оплата здійснюється одразу під час заключення договору однією сумою 7 000,00 грн. Відповідно до квитанції від 06.10.2023 р. ОСОБА_2 сплатила адвокату Мишковській Т.М. 7 000 грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги. Про дані витрати на правову допомогу, позивачем було зазначено в позовній заяві.

Однак, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі 7 000,00 грн., буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3 000 (три тисячі) гривень. Решту витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу - залишити за ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення суду виготовлено 11.12.2023 року

Суддя: