КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/3507/16 Головуючий у суді першої інстанції - Якимець О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у справі №758/3507/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі №758/3507/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яку мотивувала тим, що первісний стягувач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, а вона призначена опікуном дитини на користь якої стягуються аліменти.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року у справі №759/22186/19 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 набула статусу нового стягувача та отримала право на утримання аліментів на користь дитини із боржника, просила суд: замінити первісного стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_2 з примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі № 758/3507/16-ц про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено повністю.

Замінено первісного стягувача ОСОБА_3 у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, на його правонаступника ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що заміна сторони у виконавчому провадженні можлива лише за наявності відкритого виконавчого провадження.

Проте, суд першої інстанції замінив стягувача у вже неіснуючому, закінченому виконавчому провадженні, оскільки згідно постанови головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровської В.О., виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з виконання виконавчого документу № 758/3507/16-ц було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю стягувача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, апелянт наголошує, що не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, заявником не вживались заходи щодо відновлення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі № 758/3507/16-ц, а тому суд першої інстанції безпідставно вирішив питання щодо заміни сторони стягувача у неіснуючому виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 вказує й на те, що суд пов`язав факт призначення ОСОБА_2 опікуном та факт набуття нею права на отримання аліментів, оскільки дійшов висновку про спадкування ОСОБА_2 сум аліментів та посилався на норми, що регулюють спадкові правовідносини.

Апелянт ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок щодо факту матеріального правонаступництва заявником ОСОБА_2 прав на отримання аліментів, які присудженні судовим рішенням на користь ОСОБА_3 , а такі права не можуть бути успадковані, оскільки нерозривно пов`язані з особою стягувача й припиняються внаслідок її смерті.

Вказує, що після визнання заявника опікуном, у неї виникло окреме право на отримання аліментів від нього, як батька дитини, а тому вона вправі звернутися до суду з окремим позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Разом з вказаним, апелянт звертає увагу, що він взагалі не повідомлявся про розгляд даної заяви судом першої інстанції, що позбавило його права надати свої заперечення.

Враховуючи вказане, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати як помилкову та постанови нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої доводи тим, що чинним законодавством встановлено інший порядок набуття опікуном права на отримання аліментів на утримання дитини аніж той, що визначений ст. 442 ЦПК України. При цьому звертали увагу, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 1297 ЦК України право на утримання аліментів не успадковується. Крім того, ОСОБА_2 і не надала таких доказів, що вона успадкувала це право, а обґрунтовувала свої вимоги лише положенням ст. 442 ЦПК України та ст. 15 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність заявника. .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили.

18 серпня 2016 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 758/3507/16-ц виданого 30 травня 2016 року Подільським районним судом м. Києва. Стягувач ОСОБА_3 . Боржник ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

03 березня 2021 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/22186/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили.

Розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2021 року № 664 малолітньому ОСОБА_4 надано статус дитини, яка позбавлена батьківських прав.

Розпорядженням Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2021 року № 683 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_4 та призначено опікуном ОСОБА_2 .

Вирішуючи подану ОСОБА_2 заяву про заміну сторони виконавчого провадження та задовольняючи її, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що заявник ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , а тому вона у відповідності до ст. 1227 ЦК України спадкує право на отримання аліментів у зв`язку із чим та на підставі ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» замінив сторону виконавчого провадження на ОСОБА_2 .

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 зробила висновок про те, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження не посилалася на відповідні норми матеріального права на підставі яких вона вважала, що набула прав стягувача у вказаній справі.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву ОСОБА_2 про заміну сторони обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 згідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/22186/19 за позовом ОСОБА_2 , відповідача/боржника у вказаній справі ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили, а крім того відповідно до розпорядженням Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2021 року № 683 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_4 та призначено опікуном ОСОБА_2 .

Одночасно з цим суд обґрунтовував також право ОСОБА_2 на заміну сторони у виконавчому провадженні також і тим, що заявник є матір`ю попереднього стягувача ОСОБА_3 , а тому відповідно до положень визначених у ст.ст.1216, 1218, 1219, 1227 ЦК України вона набула такі права в порядку спадкування.

Однак, такі висновки суду не повністю узгоджуються із відповідними нормами матеріального права.

Так, згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Аналіз вище вказаних норм матеріального права свідчить про те, що власником нарахованих аліментів є сама дитина, а не особа на користь якої вони стягувалися.

Також відповідно до положень ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Таким чином, право ОСОБА_2 на отримання аліментів із ОСОБА_1 визначено ч.3 ст. 166 СК України, а не набувається в порядку спадкування згідно до ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, як зазначив суд.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи та виходячи із вищевикладених положень закону, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що правонаступництво прав стягувача (тобто право ОСОБА_2 на отримання аліментів на дитину від ОСОБА_1 ) у виконавчому провадженні про стягнення аліментів наступає в порядку спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права та неправильно застосуванні норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у справі №758/3507/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв