Провадження № 2/205/3676/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Тімофєєвої І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 через ситсему «Електронний суд» звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №4266, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмрі 55 947,65 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.05.2018 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., вчинив виконавчий напис № 4266 про стягнення з ОСОБА_1 з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на суму 55 947,65 гривень. 22.18.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57965524 з виконання зазначеного виконавчого напису. Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса було те, що 16.06.2014 року між АТ «БАНК РЕНЕСАН КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № GP-6463591, за умовами якого Позичальник отримав кредит у розмірі 55 947,65 грн. Як вбачається з тексту оскаржуваного виконавчого напису його видано на підставі 87 Закону України «Про нотаріат», та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог необхідних для його вчинення, тому позивачка вимушена звернутись з позовом до суду про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримую та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшло клопотання 02.11.2023 (зареєстроване за вх. №32878) представника відповідача Киричук Г.М. про визнання позову, стягнути з АТ «ПУМБ» 50 відсотків від суми судового збору, спалченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову..

Третя особа Приватний виконавець Сидорук Л.В. надіслала на електронну пошту суду заяву (зареєстрована за вх. №Еп-7505/22) про розгляд справи без її участі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що що 23.05.2018 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., вчинив виконавчий напис № 4266 про стягнення з ОСОБА_1 з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на суму 55 947,65 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито провадження №57965524, на підставі виконавчого напису №4266, виданого 23.05.2018 року, щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 55 947,65 грн.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що даний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, суд звертає увагу на ту обставину, що відсутні докази нотаріального посвідчення правочину за яким позивачу надавались грошові кошти, що не відповідає положенням законодавства про вчинення виконавчого напису.

Сам виконавчий напис має наслідком неможливість його фактичного виконання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц.

Таким чином, під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не було отримано весь необхідний пакет документів згідно з діючим законодавством.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно ч. 1 п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК Україниу разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовийзбір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем усправі заподання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Тому, у зв`язку з задоволенням основної вимоги, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1073,60 грн., що складає 536,80 грн.

Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 141, 142, 200, 206, 211, 247, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4266 від 23.05.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів в розмірі 55 947,65 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №4730-1219-0498-9875 від 09.10.2023 року в сумі 1073,60 грн., що складає 536,80 (п`ятсот тридцять шість) грн.. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул.. Андріївська, буд. 4, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №4730-1219-0498-9875 від 09.10.2023 року в сумі 1073,60 грн., що складає 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2023 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва