ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/413/23

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1312/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2023 року (проголошено о 15:12, повний текст складено 22.08.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації,-

У С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачем 23.01.2023 на особистій сторінці в мережі «Facebook»:

«РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ.

ЯК ЦЕ БУЛО РОЗКАЖУ НА ВІДЕО. А ПОКИ ПРОПОНУЮ ВЯЧЕСЛАВУ ЧАУСУ ТА АНДРІЮ ПОДОРВАНУ ПОВЕРНУТИ ВКРАДЕНІ ГРОШІ.

P.S. НЕЩОДАВНО ПОДОРВАН КОМЕНТУВАВ МОЇ ЗАЯВИ ПРО ТАЄМНІ СКЛАДИ І СКАЗАВ, ЩО НЕ ЗНАЄ ХТО Я ТАКИЙ. А ГАЗЕТІ «ВЕСТЬ» ЗАЯВИВ, ЩО Я РОЗКАЗАВ ПРО ОБОРУДКУ КЕРІВНИКА ОВА З ПИЛОМАТЕРІАЛАМИ ПО 15000 ГРН ЗА КУБІЧНИЙ МЕТР, БО БУВ ЗАСМУЧЕНИЙ ЗВІЛЬНЕННЯМ ОДНОГО ПОСАДОВЦЯ. А ЩО ТЕПЕР АНДРІЮ СКАЖЕШ? ЧИ МОЖЕ САМ РОЗКАЖЕШ, ЯК ВКРАВ ГРОШІ У ВОЛОНТЕРІВ!».

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати опубліковану ним недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, опубліковану у мережі «Facebook» за посиланням

https://www:facebook.com/permalink.php?story_fbid=pfbid0xwPobXLRsiSgDDKkCbWM9aeAWTGyzP9hmPY3hi9f9dfWSE7W43RcfszfpbyfdDRtl&id=20319, а саме «РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ.

ЯК ЦЕ БУЛО РОЗКАЖУ НА ВІДЕО. А ПОКИ ПРОПОНУЮ ВЯЧЕСЛАВУ ЧАУСУ ТА АНДРІЮ ПОДОРВАНУ ПОВЕРНУТИ ВКРАДЕНІ ГРОШІ.

P.S. НЕЩОДАВНО ПОДОРВАН КОМЕНТУВАВ МОЇ ЗАЯВИ ПРО ТАЄМНІ СКЛАДИ І СКАЗАВ, ЩО НЕ ЗНАЄ ХТО Я ТАКИЙ. А ГАЗЕТІ «ВЕСТЬ» ЗАЯВИВ, ЩО Я РОЗКАЗАВ ПРО ОБОРУДКУ КЕРІВНИКА ОВА З ПИЛОМАТЕРІАЛАМИ ПО 15000 ГРН ЗА КУБІЧНИЙ МЕТР, БО БУВ ЗАСМУЧЕНИЙ ЗВІЛЬНЕННЯМ ОДНОГО ПОСАДОВЦЯ. А ЩО ТЕПЕР АНДРІЮ СКАЖЕШ? ЧИ МОЖЕ САМ РОЗКАЖЕШ, ЯК ВКРАВ ГРОШІ У ВОЛОНТЕРІВ!», шляхом розміщення резолютивної частини тексту судового рішення ОСОБА_2 на тій самій сторонці в мережі «Facebook» та у тих самих групах, де поширено спірний допис, не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

- стягнути з відповідача на його користь всі понесені ним судові витрати.

Позов обґрунтовував тим, що 23.01.2023 в мережі «Facebook» на сторінці ОСОБА_3 з`явилася публікація наступного змісту:

«РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ.

ЯК ЦЕ БУЛО РОЗКАЖУ НА ВІДЕО. А ПОКИ ПРОПОНУЮ ВЯЧЕСЛАВУ ЧАУСУ ТА АНДРІЮ ПОДОРВАНУ ПОВЕРНУТИ ВКРАДЕНІ ГРОШІ.

P.S. НЕЩОДАВНО ПОДОРВАН КОМЕНТУВАВ МОЇ ЗАЯВИ ПРО ТАЄМНІ СКЛАДИ І СКАЗАВ, ЩО НЕ ЗНАЄ ХТО Я ТАКИЙ. А ГАЗЕТІ «ВЕСТЬ» ЗАЯВИВ, ЩО Я РОЗКАЗАВ ПРО ОБОРУДКУ КЕРІВНИКА ОВА З ПИЛОМАТЕРІАЛАМИ ПО 15000 ГРН ЗА КУБІЧНИЙ МЕТР, БО БУВ ЗАСМУЧЕНИЙ ЗВІЛЬНЕННЯМ ОДНОГО ПОСАДОВЦЯ. А ЩО ТЕПЕР АНДРІЮ СКАЖЕШ? ЧИ МОЖЕ САМ РОЗКАЖЕШ, ЯК ВКРАВ ГРОШІ У ВОЛОНТЕРІВ!»(https://www:facebook.com/permalink.php?story_fbid=pfbid0xwPobXLRsiSgDDKkCbWM9aeAWTGyzP9hmPY3hi9f9dfWSE7W43RcfszfpbyfdDRtl&id=20319).

Позивач зазначав, що його, директора Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Чернігівської обласної державної адміністрації, радника голови Чернігівської обласної державної адміністрації безпідставно звинувачено у вчинені злочину, а саме у крадіжці в квітні 2022 у волонтерів 17000 доларів США.

Поширення цього допису мало місце у численних групах у мережі «Facebook» та набуло широкого розповсюдження. Указував, що поширення цього неправдивого і безпідставного звинувачення є неприпустимим і підриває його авторитет як посадовця та керівника, що негативно впливає на його подальшу кар`єру та професійний розвиток, порушує його немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Результат як безпосередньо його роботи, так і діяльності обласної військової адміністрації як органу державної влади у воєнний час, внаслідок цієї публікації оцінюються необ`єктивно та піддаються сумніву і знецінюються. Наголошував, що відповідач наводить не оціночні судження, а прямо звинувачує його у вчиненні злочину.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.08.2023 у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь усі понесені судові витрати (судовий збір в першій та апеляційній інстанції, витрати на професійну правничу допомогу), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом при ухваленні рішення не враховано, що під час підготовчого засідання відповідач не заперечував проти того, що спірна публікація і сторінка у мережі «Facebook» належить йому, настоював на позиції, яка викладена у спірній публікації та наголошував, що надасть суду докази, що факти, викладені у спірній статті, є правдивими. У подальшому під час всього розгляду справи відповідач не відмовлявся, що публікація і оспорювана сторінка належить йому, а навпаки продовжував звинувачувати його у вчиненні злочину, але без надання будь-яких доказів, що зафіксовано на аудіо фіксації.

Позивач зазначає, що факт поширення інформації і особу, що її поширила, доведено і встановлено під час розгляду справи.

Уважає, що суд невірно трактував висловлювання у спірній публікації як оціночні судження, публікація містить конкретні фактичні дані, відповідач відкрито дає кваліфікацію його діям, а саме звинувачує у конкретному злочині крадіжці, конкретної суми 17000 доларів, при конкретних обставинах квітень 2022 року, конкретні кошти волонтерів.

Наголошує, що судом проігноровано ст. 62 Конституції України, за якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Кінебаса О.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані;

- позивачем не доведено, що саме ОСОБА_2 є відповідальним за публікацію у соціальній мережі «Facebook» інформації, яку він вважає недостовірною, є автором цієї інформації та поширив її на своїй особистій сторінці.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції через їх невідповідність обставинам справи, і, як наслідок, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 є директором Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Чернігівської обласної державної адміністрації, радником голови Чернігівської обласної державної адміністрації.

ОСОБА_2 - громадський діяч, займається волонтерською діяльністю, має у соціальній мережі «Facebook» сторінку (акаунт) ОСОБА_4 .

Із роздруківки скріншоту з мережі «Facebook» (а.с. 13) та із запису на флешносії (а.с. 16) вбачається, що на сторінці у мережі «Facebook», підписаній як ОСОБА_4 (громадський діяч), 23.01.2023 викладено інформацію наступного змісту:

«РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ.

ЯК ЦЕ БУЛО РОЗКАЖУ НА ВІДЕО. А ПОКИ ПРОПОНУЮ ВЯЧЕСЛАВУ ЧАУСУ ТА АНДРІЮ ПОДОРВАНУ ПОВЕРНУТИ ВКРАДЕНІ ГРОШІ.

P.S. НЕЩОДАВНО ПОДОРВАН КОМЕНТУВАВ МОЇ ЗАЯВИ ПРО ТАЄМНІ СКЛАДИ І СКАЗАВ, ЩО НЕ ЗНАЄ ХТО Я ТАКИЙ. А ГАЗЕТІ «ВЕСТЬ» ЗАЯВИВ, ЩО Я РОЗКАЗАВ ПРО ОБОРУДКУ КЕРІВНИКА ОВА З ПИЛОМАТЕРІАЛАМИ ПО 15000 ГРН ЗА КУБІЧНИЙ МЕТР, БО БУВ ЗАСМУЧЕНИЙ ЗВІЛЬНЕННЯМ ОДНОГО ПОСАДОВЦЯ. А ЩО ТЕПЕР АНДРІЮ СКАЖЕШ? ЧИ МОЖЕ САМ РОЗКАЖЕШ, ЯК ВКРАВ ГРОШІ У ВОЛОНТЕРІВ!».

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Стаття 275 ЦК України передбачає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності а честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, у даній категорії справ позивачу першочергово слід довести сам факт поширення інформації, а потім встановити та вказати у позові автора інформаційного матеріалу - особу, яка його поширила, а також власника веб-сайту, на якому розміщений інформаційний матеріал.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_1 не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє та/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо власник веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Тобто законодавець окремо вирізняє власника веб-сайту (у даному випадку соціальної мережі) та власника веб-сторінки (акаунту), і це стосується й відповідальності за розміщення інформації в соціальних мережах.

Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії справ, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 310/6999/19-ц, провадження N 61-14120св21), від 01 червня 2022 року (справа № 607/19370/20, провадження N 61-21309св21) та від 21 червня 2023 року (справа № 201/9683/18, провадження № 61-3011св23).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Однією із підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції встановив недоведеність розповсюдження вказаної в позові інформації саме відповідачем. Проте такі висновки районного суду суперечать обставинам справи.

Сторінка у соціальній мережі «Facebook», на якій було опубліковано оспорювану інформацію, містить назву акаунту ОСОБА_4 .

Колегія суддів враховує, що соціальна мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно із особистими документами та є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

У той же час у справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував, що відповідач коментуючи ситуацію, що склалася між сторонами, у судовому засіданні визнав факт приналежності даного акаунту йому та не заперечував, що саме ним було опубліковано вказаний пост в соціальній мережі «Facebook».

Так, у підготовчому засіданні 18.04.2023 ОСОБА_2 зазначив: «Я пишу, що вони вкрали, бо так воно є. Те що я написав, хай він ( ОСОБА_1 ) спростовує. Де гроші? Де автомобілі? Їх не має. І в чому виходить що я збрехав?». Крім того, відповідач указав на те, що зараз публікацію він зупинив, її ніхто не бачить, щоб не було ніяких сумнівів, що він це спеціально. На запитання головуючої судді, ОСОБА_2 зазначив, що написав цей пост, тому що його цікавить, де ті кошти від Української асоціації Швейцарії, які були перераховані на фонд брата позивача ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_2 змінив свою позицію та став заперечувати, що саме він опублікував дану публікацію. В поясненнях, наданих у судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що йому не відомо у зв`язку з чим з`явилася публікація. Указував, що сторінка ОСОБА_4 належить йому, але її зламали та доступу до неї він не мав, пост не писав.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (Постанова Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19).

Естопель це принцип, згідно з яким сторона позбавляється права висувати певні заперечення або заяви, що розходяться з її початковою поведінкою, визнані в цьому та/або іншому процесі. Цей принцип спрямований на унеможливлення отримання процесуальних переваг недобросовісною стороною спору та базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своєї поведінки.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої знаходиться принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (Постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №390/34/17 від 10 квітня 2019 року).

Очевидно, що дії відповідача, який у попередньому судовому засіданні у даній справі визнавав факт публікації ним оспорюваної інформації та приналежності йому в соціальній мережі «Facebook» аканту ОСОБА_4 , а згодом заперечував дані факти, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними, а тому підстав вважати, що вказана у позові інформація була поширена та розповсюджена іншою ніж відповідач особою немає.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів уважає доведеним той факт, що акаунт у соціальній мережі «Facebook» з іменем ОСОБА_4 належить відповідачу. Суд не бере до уваги, доводи відповідача про те, що оспорювана інформація була опублікована іншою особою, так як сторінку зламали, так як це суперечить його первинним поясненням в суді першої інстанції та жодних доказів на підтвердження факту злому акаунту ОСОБА_2 не надано.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що на сьогоднішній день відповідач здійснює комунікацію з громадськістю саме через зазначену сторінку у мережі «Facebook» та зазначеного не заперечує.

Також колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що опублікована спірна інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, з огляду на таке.

Так, тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі №200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що в даній публікації містяться конкретні фактичні дані, а не оціночні судження, як встановив суд першої інстанції.

Так, у пості відповідача надано кваліфікацію дій позивача, а саме звинувачено ОСОБА_1 у вчиненні конкретного злочину крадіжки, із зазначенням конкретної суми 17 000 доларів США, вказано конкретний час квітень 2022 року. Тобто наведено конкретні факти щодо певної події, які не можуть бути витлумачені як оціночні судження з огляду на мовно-стилістичний характер викладення інформації.

Відтак апеляційний суд вважає, що публікація містить фактичні дані та твердження про порушення позивачем законодавства, звинувачення у вчиненні позивачем конкретного кримінального правопорушення, які матеріалами справи не підтверджено.

Посилання у рішенні суду на те, що ОСОБА_1 перебуває на посаді директора Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Чернігівської ОДА, радника голови Чернігівської ОДА, а тому межа допустимої критики стосовно нього як публічної особи є значно ширшою не заслуговує на увагу.

Так, апеляційний суд погоджується, що межа допустимої критики стосовно публічної особи є ширшою, ніж стосовно приватної особи, а публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. Однак суд акцентує увагу на тому, що публічна особа все ж має право на захист честі, гідності та ділової репутації, а дана публікація містить не критичні оціночні судження, а констатацію вчинення ОСОБА_1 конкретного злочину.

При цьому, коментуючи ситуацію, у зв`язку із якою, на думку позивача, виникла дана публікація, ОСОБА_1 пояснив, що кошти від Української асоціації Швейцарії були надіслані на рахунок Громадської організації «Разом до громадянського суспільства», де він є першим заступником голови Ради організації.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником Громадської організації «Разом до громадянського суспільства» є ОСОБА_7 .

З інформації із сайту Громадської організації «Разом до громадянського суспільства» слідує, що головою Ради організації є Подорван П.Ф., а першим заступником голови Ради організації Подорван А.Ф. (позивач).

Відповідно до Звіту про діяльність Громадської організації «Разом до громадянського суспільства» за 2022 рік (який розміщений у вільному доступі на сайті Громадської організації «Разом до громадянського суспільства») 20.04.2022 від Української асоціації Швейцарії (місцева група Бери Рідвег 36) на рахунок ГО за домовленістю із волонтерами (Чернігівська обласна федерація кікбоксингу звернулись до нас, оскільки наше ГО має рахунок у валюті) прийшли кошти у сумі 8900 Євро, які в подальшому за рішенням Ради організації витрачено (договір від 26.04.2022 року) на закупівлю мікроавтобусу. Наразі транспортний засіб перебуває у користуванні вказаної ГО, заплановано у 2023 році передати авто на баланс Чернігівської обласної федерації кікбоксингу.

За викладених обставин, апеляційний суд уважає за необхідне визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 23.01.2023 на його сторінці в мережі «Facebook»: «РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ» та зобов`язати ОСОБА_2 її спростувати шляхом розміщення резолютивної частини тексту судового рішення ОСОБА_2 на його сторонці в мережі «Facebook» не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Частина публікації наступного змісту: «ЯК ЦЕ БУЛО РОЗКАЖУ НА ВІДЕО. А ПОКИ ПРОПОНУЮ ВЯЧЕСЛАВУ ЧАУСУ ТА АНДРІЮ ПОДОРВАНУ ПОВЕРНУТИ ВКРАДЕНІ ГРОШІ» не містить фактичних даних, а є пропозицією, а тому не підлягає спростуванню.

Стосовно частини публікації наступного змісту: «P.S. НЕЩОДАВНО ПОДОРВАН КОМЕНТУВАВ МОЇ ЗАЯВИ ПРО ТАЄМНІ СКЛАДИ І СКАЗАВ, ЩО НЕ ЗНАЄ ХТО Я ТАКИЙ. А ГАЗЕТІ «ВЕСТЬ» ЗАЯВИВ, ЩО Я РОЗКАЗАВ ПРО ОБОРУДКУ КЕРІВНИКА ОВА З ПИЛОМАТЕРІАЛАМИ ПО 15 000 ГРН ЗА КУБІЧНИЙ МЕТР, БО БУВ ЗАСМУЧЕНИЙ ЗВІЛЬНЕННЯМ ОДНОГО ПОСАДОВЦЯ. А ЩО ТЕПЕР АНДРІЮ СКАЖЕШ? ЧИ МОЖЕ САМ РОЗКАЖЕШ, ЯК ВКРАВ ГРОШІ У ВОЛОНТЕРІВ!» позивачем не заперечувалося, що вказана інформація відповідає дійсності, на її спростуванні останній не наполягав, а тому вона спростуванню не підлягає.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача спростувати опубліковану ним недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію шляхом розміщення резолютивної частини тексту судового рішення ОСОБА_2 в тих самих групах, де поширено спірний допис, так як позивачем не конкретизовано в яких саме групах ця публікація була поширена та не надано суду доказів такого поширення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2023 року підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації частковому задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи зазначене, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, оплата яких підтверджена квитанціями (а.с. 1, 99). А саме 1 073,60 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 610,40 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом, а всього 2 684 грн.

Крім того з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанцій здійснював адвокат Серкін К.Ю. на підставі Договору про надання правової допомоги від 24.02.2023 (а.с. 34) та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1028947 від 17.03.2023 (а.с. 33).

Згідно Договору про надання правової допомоги від 24.02.2023 Виконавець (адвокат Серкін К.Ю.) надає Замовнику ( ОСОБА_1 ) юридичну допомогу (послуги), пов`язані з питань представництва інтересів замовника перед юридичними і фізичними особами, зокрема в судах всіх юрисдикцій, органах, установах, організаціях, пов`язаних із досудовим та судовим розглядом справ, із наданням усіх прав, які належать позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному або іншому учаснику судового процесу в суді першої інстанції, зокрема в справі щодо захисту честі, гідності та ділової репутації.

Вартість юридичних послуг за даним договором 10 000 гривень. Договір починає його дію з моменту його підписання сторонами і до 31 грудня 2023 року.

Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 17.03.2023 (а.с. 31) адвокат Серкін К.Ю. та Подорван А.Ф. склали даний акт про прийняття довірителем виконаних адвокатом робіт по наданню правової допомоги у Чернігівському районному суді Чернігівської області по справі № 748/413/23 розрахунок витраченого адвокатом часу та обсягу робіт станом на день складання акту:

- консультування, ознайомлення з матеріалами наданими Довірителем 1 год. 30 хв.;

- вивчення документів, моніторинг законодавства та аналіз судової практики при вивченні матеріалів справи, побудова стратегії захисту прав клієнта 2 год. 30 хв.;

- підготовка проекту позовної заяви 6 год.

Всього 10 год. Вартість 1 години роботи за домовленістю сторін складає 1000 грн. Сторони домовилися, що загальна вартість послуг (гонорар) складає 10 000 грн.

ОСОБА_1 сплачено адвокату Серкіну К.Ю. на підставі акту прийому-передачі від 17.03.2023 по справі № 748/413/23 10 000 грн, що вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.03.2023 (а.с. 30).

Заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є розумними та такими, що відображають реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Враховуючи, що за змістом Договору, вартість наданих адвокатом послуг разом становить 10 000 грн, заперечень зі сторони відповідача щодо необґрунтованості зазначених витрат не надходило, колегія суддів вважає, що саме вказані витрати є документально підтвердженими та були понесені фактично, а тому підлягають відшкодуванню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену 23.01.2023 ОСОБА_2 на його сторінці в мережі «Facebook»:

"РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ".

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати опубліковану ним 23.01.2023 недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, опубліковану у мережі «Facebook» за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме:

«РАДНИК ЧАУСА ВКРАВ 17 ТИСЯЧ ДОЛЛАРІВ У ВОЛОНТЕРІВ

ДРУЗІ! ВИ МАЄТЕ ЗНАТИ, ЩО РАДНИК ГОЛОВИ ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОВА ВЯЧЕСЛАВА ЧАУСА АНДРІЙ ПОДОРВАН ЗВИЧАЙНИЙ ЗЛОДІЙ. ЩЕ В КВІТНІ 2022 ВІН ВКРАВ У ВОЛОНТЕРІВ 17000 ДОЛЛАРІВ, ЯКІ БУЛИ ПЕРЕРАХОВАНІ ДЛЯ КУПІВЛІ БУСІВ, АБИ ТІ МАЛИ ЗМОГУ РОЗВОЗИТИ ДОПОМОГУ ЧЕРНІГІВЦЯМ",

шляхом розміщення резолютивної частини тексту судового рішення ОСОБА_2 на його сторінці в мережі «Facebook» не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, 10 000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а всього 12 684 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст складено 11 грудня 2023 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко