ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8001/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Колесника О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) та трьох відсотків річних

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) у розмірі 5 030,40 доларів США, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 453,15 доларів США, що разом складає 5 483,55 доларів США, які за офіційним курсом НБУ еквівалентні 200 525,75 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 9 690 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, строком користування до 08.02.2014 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

Оскільки, відповідачем були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, ПАТ «Дельта Банк» був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка станом на 03.01.2013 року становила 6 436,80 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило 51 430,80 грн., з яких: 3 476,16 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило 27 774,48 грн. та 2 960,64 доларів США - заборгованість за відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило 23 656,32 грн.

14 січня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі №752/2163/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 51 430 грн. та судовий збір в сумі 514 грн. 31 коп.

Сума заборгованості за кредитним договором була стягнута у національній валюті України - гривні у зв`язку з тим, що станом на дату подання заяви були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті та була відсутня судова практика щодо розмежувань таких понять як валюта зобов`язання та валюта платежу.

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь Товариства прав вимог за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 08.02.2007р., укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

При цьому, станом на 11.05.2019 року балансова заборгованість відповідача становила 15 206 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11 травня 2019 року (1 дол. США = 26,2058 грн.) становило 398 506,90 грн.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року у справі № 752/2163/13-ц задоволено заяву ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

В рамках виконавчого провадження № 45629189, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 1 406,40 доларів США, що на 28.06.2023 року - дату зарахування в національній валюті за офіційний курсом НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США становило 51 430 грн. та судовий збір у розмірі 514,31 грн.

Позивач вказує, що на виконання рішення суду мав отримати 6 436,80 доларів США, згідно п.1.1 кредитного договору, отримав лише 1 406,40 доларів США (51 430 грн.), які були стягнуті в рамках виконавчого провадження, а тому розмір заборгованості у вигляді недоотриманих доходів (збитків) визначено в розмірі 5 030,40 (6 436,80 - 1 406,40) доларів США, також від зазначеної суми на підставі ст. 526, 599, 625 ЦК України, розраховано 3% річних за період з 28 червня 2020 року по 28 червня 2023 року в розмірі 453,15 доларів США.

На підставі викладеного позивач вважає, що йому заподіяні реальні збитки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та рішення суду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

Так, 10 листопада 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на те, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. Вказав, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2014 року з нього стягнуто заборгованість і за кредитним договором у розмірі 51 430 грн. та судовий збір у розмірі 514,31 грн. Отже кредитор скористався своїм правом пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості. В рамках виконавчого провадження № 45629189, ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було 51 430 грн. та судовий збір у розмірі 514,31 грн., в наслідок чого державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також, зазначив, що курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. При цьому коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Вказав, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦКУ, є похідними від вимоги про стягнення недоотриманого доходу (збиток), і враховуючи, що основна вимога позивача є безпідставною, то і в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.

28 листопада 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона виклала позицію, аналогічну позовним вимогам, викладеним у позові, також зазначила, що вимоги позивача, як про стягнення недоотриманої вигоди (збитків) так і про стягнення 3% річних є законними, а заперечення відповідача зводяться тільки до спроб введення суду в оману, підміну понять та спроб уникнути відповідальності, передбаченої чинним законодавством за невиконання зобов`язань за кредитним договором та судового рішення.

Крім того, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, 08 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 9 690 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, строком користування до 08.02.2014 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, 14 січня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі №752/2163/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 51 430 грн. та судовий збір в сумі 514 грн. 31 коп.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року у справі № 752/2163/13-ц задоволено заяву ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

В рамках виконавчого провадження № 45629189, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 51 430 грн. та судовий збір у розмірі 514,31 грн., що підтверджується постановою державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 22 червня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №45629189.

Так, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №45629189 з боржника було стягнуто суму коштів, достатню для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом та витрат виконавчого провадження, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2014 року у справі №753/2163/13 - виконано повністю.

При цьому, позивач вказує, що на виконання рішення суду він мав отримати 6 436,80 доларів США, згідно п.1.1 кредитного договору, а отримав лише 1 406,40 доларів США (51 430 грн.), які були стягнуті в рамках виконавчого провадження, тому розмір недоотриманих доходів (збитків) становить 5 030,40 (6 436,80 - 1 406,40) доларів США, а також відповідно до 625 ЦК України, розраховано 3% річних за період з 28 червня 2020 року по 28 червня 2023 року в розмірі 453,15 доларів США.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року №126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення недоотриманого доходу та обумовлюючи його курсовою різницею, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли на підставі прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що у даному випадку ПАТ «Дельта Банк», як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що заборгованість становила 6 436,80 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент звернення до суду з позовом становило 51 430,80 грн, з яких: з яких: 3 476,16 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило 27 774,48 грн. та 2 960,64 доларів США - заборгованість за відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становило 23 656,32 грн., тобто вказана заборгованість є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2014 року у справі № 753/2163/13 за позовом ТОВ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 51 430 грн. та судовий збір в сумі 514 грн. 31 коп., набрало законної сили виконано та в повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця від 22 червня 2023 року.

Тобто кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким саме таку заборгованість стягнуто з боржника.

Таким чином правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача недоотриманого доходу (збитків) (різниці у вартості долару США до гривні) за кредитним договором №0 від 08.02.2007 відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 453,15 доларів США, нараховані позивачем на недоотриманий дохід (збиток) у розмірі 5 030,40 доларів США, і є похідними від цих вимог, а у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманого доходу (збитку) відмовлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, останньому не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 211, 178, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків) та трьох відсотків річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КОЛЕСНИК О.М.