Справа №639/4160/23
Провадження №2/639/1709/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача Бережного Ю.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/4160/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вищевказана справа.

11 грудня 2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про направлення справи №639/4160/23 для розгляду до Ленінського районного суду м. Харкова, посилаючись на те, що з 2011 року всі спори Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 розглядались Ленінським районним судом м. Харкова та мають бути досліджені при розгляді даної справи. Крім того зазначив, що ніколи не прожив у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не отримував послуг від позивача, а отже не користувався цим недобудованим нерухомим майном та позивач не довів надання послуг.

Таким чином, вважає, що справа №639/4160/23 підсудна Ленінському районному суду м. Харкова.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Представник відповідача Бережний Ю.М., який діє на підставі довіреності від 29.03.2021, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що даний спір повинен розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна, за яким утворилась заборгованість.

Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

Так, відповідач ОСОБА_1 просив направити справу №639/4160/23 для розгляду до Ленінського районного суду м. Харкова, посилаючись на те, що ніколи не прожив у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не отримував послуг від позивача, а отже не користувався цим недобудованим нерухомим майном та позивач не довів надання послуг. Крім того, з 2011 року всі спори Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 розглядались Ленінським районним судом м. Харкова та мають бути досліджені при розгляді даної справи.

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки переселенця № 6311-, фактичне місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України вимоги, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за житлову послугу управління багатоквартирним будинком повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , та за якою утворилась заборгованість.

Відповідно до адміністративно-територіального устрою м. Харкова, будинок 18 по вулиці Свинаренка Петра знаходиться на території Новобаварського району, який відносить до юрисдикції Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених ЦПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

У рішенні ЄСПЛ "Сокуренко і Стригун проти України" суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні раніше згадуваної справи "Занд проти Австрії", зазначено, що термін "судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Враховуючи вищевикладене, зазначений спір про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком безпосередньо стосується нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_4 , а тому за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Жовтневого районного суду м. Харкова.

Отже, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача ОСОБА_2 про передачу цивільної справи за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 259 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова цивільної справи №639/4160/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.12.2023

Суддя В.В. Труханович