Справа № 347/737/23
Провадження № 2/347/266/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря Мошулі Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог: Служба у справах дітей Косівської міської ради, Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

15.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог: Служба у справах дітей Косівської міської ради, Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що проживав з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року. Шлюб між ними не укладався та не укладено і на даний час.

Від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вересні 2022 року відповідач виїхала за кордон на заробітки, вона спілкувалася зі позивачем та дітьми, проте матеріальної допомоги дітям не надавала. Через деякий час ОСОБА_3 перестала підтримувати зв`язок, а з жовтня 2022 року припинила будь-які контакти з позивачем та дітьми. Фактично вихованням дітей займався і займається тільки позивач, оскільки доглядати їх більше нікому.

ОСОБА_3 покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться на повному його утриманні.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просить постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути судовий збір на користь позивача.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такої не було подано.

Третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Косівської міської ради, Косівського району Івано-Франківської області не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі. У вирішенні спору покладались на розсуд суду (а.с.41-42).

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в заяві.

Позивач ствердив, що відповідач (матір) дітей в вересні 2022 року покинула територію України та виїхала в Іспанію. З того часу відповідач не цікавиться життям дітей, не допомагає у їх вихованні та утриманні, не приймає участі в їх житті. Останній раз виходила на зв`язок перед новим роком. На засіданні комісії Служби у справах дітей під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, відповідач ОСОБА_3 ствердила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, оскільки участі у вихованні дітей не прийматиме. Позивач ОСОБА_1 також ствердив, що коли відповідач приїжджала на територію України то вони разом проживали в одному будинку. В той час відповідач займалася дітьми, їх вихованням та утриманням. Позивач не заперечив, що кошти які вона заробляла за кордоном, то витрачала на потреби сім`ї. Позивачу відомо, що у відповідача там є інша сім`я. Позивач ОСОБА_1 ствердив, що життя з дружиною давно у них не склалося, і така дружина йому не потрібна, оскільки вона не виконує своїх материнських обов`язків.

Неповнолітня ОСОБА_3 (9 років) в судовому засіданні зазначила, що з мамою розмовляла по телефону перед Різдвом . Зателефонувала дівчинці сама мама. ОСОБА_3 зазначила, що мама поїхала за кордон у вересні 2022 року. Коли мама була в Україні то всією сім`єю разом проживали в одному будинку. Мама допомагала їй з уроками, займалася вихованням та навчанням. Також ОСОБА_3 ствердила, що мама її вітала з днем народження. На запитання головуючої судді, чи хоче ОСОБА_3 щоб її маму позбавили батьківських прав, дівчинка розплакалася, та не змогла відповісти.

Неповнолітній ОСОБА_4 (13 років) ствердив, що з мамою спілкувався по телефону перед новим роком. Йому зателефонувала мама. Знає, що мама перебуває в Іспанії, однак де саме сказати не може. ОСОБА_4 зазначив, що мама періодично виїжджала за межі України, щоб працювати за кордоном. Коли мама поверталася в Україну, вони всією сім`єю разом проживали в одному будинку. Мама в той час займалася їх вихованням, готувала їжу. ОСОБА_4 зазначив, що скучає за мамою. На запитання суду, чи хоче ОСОБА_4 , щоб маму позбавили батьківських прав, хлопчик не зміг відповісти. В подальшому відповів суду, що йому важко сказати.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Третя особа, без самостійних вимог: Служба у справах дітей Косівської міської ради, Косівського району Івано-Франківської області не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подали заяву про розгляд справи без їхньої участі. У вирішенні справи покладались на розсуд суду (а.с. 41).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 03.05.2023 року.

Ухвалою від 03.05.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 07.06.2023.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 01 квітня 2010 року, серії НОМЕР_2 виданого 11 березня 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 5,7).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/001472222 від 16.02.2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2023/001472518 від 16.02.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/001477478 від 16.02.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Згідно довідки № 124 від 28.02.2023 року виданої Шепітським старостинським округом, ОСОБА_1 проживає в с. Шепіт, Косівського району Івано- Франківської області без реєстрації, разом з ним проживають: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12).

Відповідно до копії акту обстеження матеріально- побутових умов від 06.03.2023 року виданого Шепітським старостинським округом, за адресою АДРЕСА_1 , проживають: заявник ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 . Діти навчаються у Шепітській гімназії, знаходяться повністю на вихованні батька ОСОБА_4 , мати не бере участі у вихованні, оскільки знаходиться за межами України (а.с. 13).

Згідно характеристики на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 виданої 28.02.2023 року № 26/04-08/11 Шепітським старостинським округом, останній ( ОСОБА_4 ) неодружений, освіта базова середня, ніде не працює. Зареєстрований у с. Брустури, а фактично проживає в с. Шепіт та виховує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За час проживання зарекомендував себе з хорошої сторони, користується авторитетом серед жителів села, перебуває у добросусідських відносинах, спиртними напитками не зловживає. До дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався (а.с. 14).

Відповідно до довідки № 6 від 21.02.2023 року, виданої Шепітською гімназією, зазначено, що ОСОБА_1 самостійно виховує двох дітей, учнів гімназії. Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 доглянуті, мають хороші успіхи у навчанні. Батько приділяє увагу навчанню та вихованню дітей на належному рівні (а.с. 15).

Згідно довідки № 154 від 06.03.2023 року, виданої Шепітським старостинським округом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 . Знаходиться за межами України (а.с. 16).

Відповідно до копії рішення № 9 від 25.01.2023 року, Косівська міська рада, затвердила висновок про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17)

Згідно висновку виконавчого комітету Косівської міської ради, Косівського району Івано- Франківської області встановлено, що ОСОБА_1 піклується про дітей самостійно, діти знаходяться на повному його утриманні та вихованні. Мати дітей ОСОБА_3 з 28.09.2022 року знаходиться за межами України, дітьми не цікавиться та участі у процесі їх утримання та виховання не приймає. У зв`язку з цим, доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18-19).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом, на підставі безпосередньо досліджених у справі доказів, достовірно встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На даний час неповнолітні діти сторін проживають із позивачем (батьком) ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на позбавленні батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітніх дітей, ствердивши, що мати навмисно ухиляється від виховання своїх дітей, оскільки у вересні 2022 року покинула територію України, та не цікавиться життям дітей. Відповідач створила іншу сім`ю в Іспанії. При цьому позивач ствердив, що останній раз мати розмовляла з дітьми по телефону перед новим роком. А сам позивач розмовляв з відповідачем під час засідання комісії Служби у справах дітей, під час вирішення питання про позбавлення її батьківських прав.

Суд зауважує, що саме виїзд відповідача за кордон, та ймовірне створення іншої сім`ї і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Оскільки в судовому засіданні при з`ясуванні особистих взаємин сторін, позивач вказав, що відповідач ОСОБА_3 створила іншу сім`ю, а значить така жінка йому не потрібна.

Допитані в судовому засіданні неповнолітні діти, підтвердили , що мама виїхала за кордон, і вони спілкувалися з нею давно. Однак діти не заперечили той факт, що мама сама їм телефонувала, та цікавилась їхніми справами. Обоє дітей підтвердили, що коли мама повертається в Україну, то всією сім`єю вони проживають в одному будинковолодінні, і тоді мама не ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Суд зауважує, що жоден із неповнолітніх дітей, не висловив думки, що маму слід позбавити батьківських прав. Більше того, неповнолітній син ОСОБА_4 ствердив, що скучає за мамою. На запитання суду чи слід маму позбавити батьківських прав, неповнолітній ОСОБА_4 не зміг надати відповіді. Очевидно було, що хлопчик не бажає цього, і він засмутився через таке запитання. Що стосується неповнолітньої ОСОБА_3 , то дівчинка на запитання суду про позбавлення мами батьківських прав розплакалася. Очевидно було, що дівчинка також скучає за мамою, і між дітьми простежується певний взаємозв`язок із мамою. Суд звертає увагу, що вік і рівень розвитку дітей дозволяють їм усвідомлено висловити свою думку стосовно питання позбавлення батьківських прав.

Суд наголошує, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Указану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 (провадження N 61-1344св20).

Що стосується висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 то такий оцінюється судом критично, оскільки його зміст фактично дублює дані, зазначені в акті обстеження матеріально-побутових умов, та містить тільки наведені статистичні дані щодо документів, які були надані саме позивачем до позовної заяви. При цьому суд звертає увагу, що на засіданні комісії думка неповнолітніх дітей особисто членами комісії не заслуховувалася. Висновки комісії ґрунтуються на обставинах які зазначені в заяві позивача.

Суд зауважує, що висновок який міститься в матеріалах справи не містить жодної доказової інформації яка б свідчила про невиконання батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_3 , в тому числі за можливості свідчення сусідів, родичів чи інших суб`єктів, які можуть володіти інформацією щодо предмета спору.

Надаючи остаточні висновки та переконливо стверджуючи про доцільність позбавлення батьківських прав, Службою у справах дітей Косівської міської ради, взагалі не були з`ясовані причини з яких відповідач не брала участі у вихованні та відвідуванні дитини, не встановлені, наявність чи відсутність перешкод зі сторони позивача, чи інших членів сім`ї позивача у наданні матері (відповідачу ОСОБА_3 ) дітей для спілкування та прийняття участі відповідачем у вихованні дітей.

Суд також критично оцінює ту обставину, що особу ОСОБА_3 на засіданні комісії було встановлено за допомогою додатка Viber та закордонного паспорта.

Крім того, суд звертає увагу, що за словами позивача, неповнолітніх дітей та висновку Служби у справах дітей, відповідач виїхала за межі України в вересні 2022 року. Сам висновок про доцільність позбавлення батьківських прав затверджений рішенням виконавчого комітету Косівської міської ради 25 січня 2023 року, тобто лише через три з половиною місяці, після того як відповідач поїхала за межі України.

А відтак суд доходить до переконання, що позов заявлений позивачем як і сам висновок про доцільність позбавлення батьківських прав є передчасними, оскільки після від`їзду відповідача пройшло лише декілька місяців, з яких відповідач ОСОБА_3 все таки підтримувала спілкування з дітьми. Суд також приймає до уваги той факт, що відповідач і раніше виїжджала за межі України, заробляла кошти, однак поверталася та проживала разом із дітьми та чоловіком в одному будинковолодінні, що не може однозначно свідчити про факт ухилення від виконання батьківських обов`язків, розрив сімейних зв`язків з дітьми.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п. п 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, винесеній у справі № 753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, наразі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, обставини дійсної справи свідчать про відсутність належного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності належного спілкування, різних світоглядів, та існування взаємних образ один на одного всередині сім`ї. Суду не надано доказів того, що мати не має шансу на виправлення своєї поведінки щодо участі у вихованні дітей, тому з урахуванням думки дітей, їх віку, суд вважає в даному випадку неправильним розривати зв`язок з матір`ю на цей час й вважає за необхідне надати можливість виправитися матері в майбутньому. Згідно роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог: Служба у справах дітей Косівської міської ради, Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Покласти на Службу у справах дітей Косівської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 червня 2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула