Справа №718/2939/23
Провадження №6/718/61/23
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

07.12.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., зав участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі № 718/2939/23, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Гавриленко Н.А. звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву боржник обґрунтовує тим, що 29.08.2023 року згідно з судовим наказом Кіцманського районного суду Чернівецької області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їхнього спільного сина. Вважає, що вище згаданий судовий наказ є передчасним, незаконним, оскільки встановлено, що сторони перебувають шлюбі та проживають за однією адресою.

Зазначає, що між ними має місце спір щодо місця проживання та утримання дитини, що унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні. ОСОБА_1 періодично відсутній за місцем проживання у зв`язку із Захистом Батьківщини та службою у ЗСУ. На підставі наведеного просив визнати вище описаний судовий наказ, таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його адвокат Гавриленко Н.А. на адресу скерувала заяву про підтримання заяви та розгляд справи за їхньої відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, її адвокат Паланійчук В.П. на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Просив залишити заяву ОСОБА_3 без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

29.08.2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття..

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

За змістом ч. 3ст. 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями432,435цьогоКодексу.

Відповідно до змісту частин 1,2статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

ОСОБА_1 як на підставу про відсутність обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина посилається на те, що на момент звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу вони перебували у шлюбі, проживали за однією адресою, він щомісячно надсилав ОСОБА_2 грошові кошти, міх ними є спір про місце проживання дитини.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини, або ж, що даний судовий наказ був виданий помилково.

Обставини, на які посилається заявник, а саме спільне проживання з дитиною та її утримання, не є підставою для припинення обов`язку по її утриманню.

Факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на його утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

При цьому, право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довела наявність у себе такого права, надавши суду копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про шлюб, витяг з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідку № 190 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та довідку № 1339 про перебування ОСОБА_1 на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Водночас представник ОСОБА_1 , - адвокатка Гавриленко Н.А. аргументувала заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, наявністю спору щодо визначення місця проживання дитини та перебуванням заявника і боржника у шлюбі, а отже посилалася на істотні для справи обставини, що не були встановлені судом при видачі судового наказу.

Разом з тим, наданим правом на подання заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами в установленому ст. 170 ЦПК України порядку боржник не скористався, обравши інший спосіб захисту відповідно до ст. 173 ЦПК України.

Таким чином, при видачі судового наказу встановлено наявність обов`язку боржника, і оскільки заявник не просив переглянути судовий наказ в порядку, встановленому ч. 7, 8 ст.170 ЦПК України, зазначені обставини боржником не спростовано.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючисьст.432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі № 718/2939/23, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Василь Скорейко