Дата документу 07.06.2023 Справа № 317/3366/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3366/21 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження №22-ц/807/1078/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частини вартості спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частини вартості спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 28 квітня 1995 року, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 333/3680/21 від 27 липня 2021 року.

Транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2007 року випуску був придбаний сторонами у шлюбі за спільні кошти подружжя, однак всупереч цьому відповідач самостійно на власний розсуд, без згоди позивача, розпорядилась рухом майном шляхом його відчуження.

Крім того, позивач вважає, що спірний автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу від 04 лютого 2021 року був проданий за заниженою вартістю, а також те, що даний правочин був відповідачем вчинений свідомо аби запобігти в подальшому розподілу між подружжям вказаного майна, що порушує його права на вказаний автомобіль.

Згідно довідки про середньоринкову вартість автомобіля, виданого оцінювачем спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_3 від 01 жовтня 2021 року, середня ринкова вартість спірного автомобіля становить 463220,00 гривень. Зазначений автомобіль є спільним майном подружжя, тому за продаж якого ОСОБА_1 повинна ОСОБА_2 компенсувати його частини, тому він звернувся за захистом своїх прав до суду, оскільки відповідач відмовляється від добровільної компенсації.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача грошову компенсації вартості частини транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, 2007 року випуску, у розмірі 231 610 гривень 00 копійок.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 , задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель ML350, загальний універсал чорного кольору, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензиновий, об`ємом 3498 см.куб., у розмірі 231 610 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Запорізького районного суду Заопрізької області від 22 грудня 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення та безпідставно задовольнив позовні вимоги, не врахувавши, що спірний автомобіль було відчужено 04 лютого 2021 року, а з позовною заявою про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя лише 31 травня 2021 року. Враховуючи той факт, що вказаний автомобіль було відчужено у період шлюбу, задовго до звернення ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу, то відсутні правові підстави для стягнення грошової компенсації. ОСОБА_2 не мав претензій щодо продажу автомобілю навіть після пред`явленя позову про розірвання шлюбу та ним не доведено, що автомобіль був проданий без його згоди та що грошові кошти були використані не в інтересах сім`ї, а також не доведено, що вказаний автомобіль було придбано за рахунок спільних коштів або за рахунок спільної праці і автомобіль був спільною сумісною власністю.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила майнові права позивача на належну йому частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужила це майно без його згоди та використала не в інтересах сім`ї, тому права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача частини від середньої ринкової вартості спірного автомобіля, яка на час розгляду справи згідно з довідки виданою 01 жовтня 2021 року спеціалістом-автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_3 становить 463 220 грн,а 1/2 частини становить 231610, 00 грн та яка не спростовано відповідачем в ході розгляду справи судом.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 28 квітня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 28 квітня 1995 року уклали шлюб, актовий запис №384 (т.1 а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 28 листопада 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, про що зроблений відповідний актовий запис в книзі записів актів громадянського стану про народження № 960.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року у справі №333/3680/21 шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірваний, яке набуло законної сили 27 серпня 2021 року (т.1 а.с.17-18).

Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , дата реєстрації 28 листопада 2015 рку (а.с.16).

Відповідно до копії Договору комісії від 04.02.2021 ОСОБА_1 доручила Комітенту ЗФ ТОВ «Авто-Статус» за комісійну плату вчинити продаж транспортного засобу за 69109,00 грн (т. 1 а.с.47).

04 лютого 2021 року спеціалістом Комітента ЗФ ТОВ «Авто-Статус» було здійснено огляд транспортного засобу MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та складової його частини, що підтверджується відповідним Актом від 04 лютого 2021 року (т.1 а.с.48).

Того ж дня, ЗФ ТОВ «Авто-Статус» уклало договір купівлі-продажу, відповідно до якого автомобіль MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, було відчужено на користь ОСОБА_6 за 69109,00 грн (т.1 а.с.49) та спеціалістом ЗФ ТОВ «Авто-Статус» та ОСОБА_6 складено Акт огляду реалізованого транспортного засобу від 04 лютого 2021 року (т.1 а.с.50).

Відповідно до Довідки про средньоринкову вартість КТЗ від 01 жовтня 2021 року, виданої спеціалістом-автотоварознавцем, оцінювач ОСОБА_3 . Свідоцтво Фонду державного майна України № 291, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності НОМЕР_6 від 12 липня 2019 року, за заявою ОСОБА_2 , середня ринкова-вартість автомобіля MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, з об`ємом бензинового двигуна 3498 см.куб., в робочому стані, встановлено, що згідно даних періодичного довідника «Бюлетень автомтоварознавця» № 120, який виданий в серпні 2021 року ДНДІСЕ (додаток № до довідки № 96), середня ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, з об`ємом бензинового двигуна 3498 см.куб., становить 463 220 грн (т.1 а.с.21-23).

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо стягнення грошової компенсації частини вартості спільного майна, яке було набуте подружжям за час шлюбу - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель ML350, загальний універсал, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензиновий, об`ємом 3498 см.куб, який було продано ОСОБА_1 без згоди позивача, а гроші були використані ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17-ц, провадження N 14-325цс18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Частинами першою, другою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановити його дійсної ( ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливою сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі N 755/20923/14-ц (провадження N 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі N 301/2231/17 (провадження N 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі N 402/849/18 (провадження N 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 127/7029/15-ц (провадження N 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі N 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі N 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі N 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі N 127/7029/15-ц (провадження N 61-9018сво18) зазначено, «що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн».

- у справі N 402/849/18: «у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 127/7029/15-ц (провадження N 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Встановивши, що оскільки спірне майно придбане сторонами 28 листопада 2015 року, тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя, оскільки презумція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно відповідачем не спростована, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що автомобіль MERCEDES-BENZ, модель ML350, загальний універсал чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 здійснила продаж спірного автомобіля без повідомлення про це ОСОБА_2 та без отримання його згоди, тому має відшкодувати останньому частину його вартості, визначену відповідно до довідки № 96 про середньоринкову вартість КТЗ автомобіля MERCEDES-BENZ, модель ML350, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , складену 01 жовтня 2021 року спеціалітом- автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_3 , яка визначена 01 жовтня 2021 року спеціалітом- автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_3 , що становить 463220, 00 грн, тому частина становить 231610, 00 грн.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, місцевий суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 127/7029/15-ц (провадження N 61-9018сво18).

Проте, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_1 не було спростовано вартість спірного автомобіля, яка визначена 01 жовтня 2021 року спеціалітом-автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_3 , що становить 463220, 00 грн, а 1/2 частина становить 231610, 00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль продано за згодою сторін під час пербування у шлюбі, а гроші використані в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі N 522/16724/16 (провадження N 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: "обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача".

Відповідно до положень статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання позивачем письмової згоди на відчуження спірного автомобіля та отримання ним половини коштів від його реалізації. Матеріали справи також не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї.

Напроти, звертаючиь до суду з позовом про розірвання шлюбу у справі № 333/3680/21 ОСОБА_1 зазначала, що між сторонами відсутні взаєморозуміння, шлюб носить формальний характер, фактично шлюбні відносини припиненні, спірне господарство не ведеться ( а.с. 17-18).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 придбала спірний автомобіль за особисті кошти не заслуговує на увагу, оскільки зазначені обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, а посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що під час шлюбу вона працював та отримував дохід, на підтвердження чого надає витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не свідчать про те, що спірне майно було придбано за кошти відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції застосовані норми права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 523/13050/16-ц, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та на законність судового рішення не впливають.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип,

пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 червня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.