КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2019 року сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Colf» д/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу «BMW» д/н НОМЕР_2 . Подія сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року.

Вказано, що автомобіль постраждалої особи на момент ДТП був застрахований на підставі договору добровільного страхування в ПрАТ «СК «Просто-страхування», а автомобіль відповідача був застрахований у ПАТ «НАСК «Оранта». Також зазначено, що ПрАТ «СК «Просто-страхування» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування, та звернулось з заявою до позивача з приводу виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Зазначено, що 22 липня 2019 року позивачем було здійснено страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК «Просто-страхування» в розмірі 38 590,45 грн. Як вбачається з постанови Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 залишила місце ДТП, та у строк, визначений чинним законодавством, не повідомила страховика ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про настання страхового випадку, позивач на підставі п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув право регресної вимоги до відповідача.

В позовні заяві також вказано, що 09 липня 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулось до боржника з регресною вимогою та було направлено досудове попередження, однак домовленості щодо сплати заборгованості в досудовому порядку не досягнуто. На підставі зазначеного позивач звертається до суду з вказаним позовом й просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 38 590,45 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року позовні вимоги ПАТ «НАСК «Оранта» задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суму страхового відшкодування в розмірі 38590,45 грн, судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що надані до суду першої інстанції розрахунки проведені не об`єктивно та сума збитку, заподіяна внаслідок ДТП не відповідає дійсності, зокрема, при огляді пошкоджень автомобіля з незрозумілих причин було повністю замінено диск заднього лівого колеса автомобіля, що в подальшому було враховано при нарахуванні збитку. Вказано, що будь-які підтверджуючі дані, як б свідчили про пошкодження колісного диску внаслідок ДТП відсутні.

Апелянт посилається на те, що згідно розширеної довідки про ДТП №326886, яка наявна в матеріалах справи, автомобіль «BMW» д/н НОМЕР_2 мав пошкодження задньої лівої частини, однак про колісний диск нічого сказано не було. Таким чином, апелянт вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та пошкодженням колісного диску.

Доводами апеляційної скарги також є те, що при оцінці завданої шкоди позивач посилається на Акт огляду транспортного засобу №137518, який складено на підставі огляду ТЗ/ДО працівником Головного офісу АТ «Просто-страхування». Однак, судом першої інстанції не було взято до уваги, що огляд проводився особою, яка не має спеціальних знань в галузі автотоварознавчих досліджень, жодної відповідальності за складання акту огляду такий працівник не несе.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить частково скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «НАСК «Оранта» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 13 301,58 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2019 сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «BMW» д/н НОМЕР_2 .

Вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у справі №761/23839/19 (а.с.27-29).

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 будучи причетна до ДТП, залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10А Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Автомобілю «BMW» д/н НОМЕР_2 внаслідок вказаної ДТП завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2018 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7507089, згідно з яким позивач прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, яких може зазнати страхувальник в результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до вказаного полісу розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить - 200 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Розмір франшизи - 0,00 грн.

Строк дії вказаного полісу №АМ/7507089 з 22 червня 2018 року по 21 червня 2019 року.

Автомобіль «BMW» д/н НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «ПРОСТО-Страхування» на підставі договору добровільного страхування від 22 квітня 2019 року № 1900663 серії PKS (а.с.13).

Судом також встановлено, що ПрАТ «СК «ПРОСТО-Страхування» виплатило потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 38 590,45 грн на підставі Акта огляду транспортного засобу №137518 від 10 червня 2019 року, рахунку-фактури від 15 червня 2019 року, Страхового акту №137518 від 21 червня 2019 року (а.с.18-22).

Проведений розрахунок між ПрАТ «СК «ПРОСТО-Страхування» та потерпілою особою підтверджується платіжним дорученням №11159 від 21 червня 2019 року на суму 38 590,45 грн (а.с.23).

15 липня 2019 року ПрАТ «СК «ПРОСТО-Страхування» звернулось до позивача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просило виплатити 38 590,45 грн (а.с.12).

ПозивачемПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснена виплата ПрАТ «СК «ПРОСТО-Страхування» страхового відшкодування в розмірі 38 590,45 грн на підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №38552 від 24 липня 2019 року (а.с.9).

В подальшому, 09 липня 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулась до боржника ОСОБА_1 з регресною вимогою №08-03-14/7860 на суму 38 590,45 грн, відповідно до якої просило сплатити суму страхового відшкодування у порядку регресу в розмірі 38 590,45 грн (а.с.6-7).

24 жовтня 2019 року боржнику ОСОБА_1 було направлено досудове попередження №08-03-14/10768, однак домовленості щодо сплати заборгованості в досудовому порядку не досягнуто (а.с.8).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «НАСК «ОРАНТА», мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем, та обставин, викладених в позові. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 38 590,45 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідача по справі ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП, яке мало місце 07 червня 2019 року й в результаті якого автомобілю «BMW» д/н НОМЕР_2 завдано матеріальної шкоди.

Щодо посилання представника апелянта на те, що судом необґрунтовано враховано в суму стягнуто страхового відшкодування вартість заміни колісного диску для автомобіля «BMW» д/н НОМЕР_2 , то апеляційний суд враховує наступне.

Так, в матеріалах справи міститься Акт огляду транспортного засобу №137518 від 10 червня 2019 року, який було складено на підставі зовнішнього огляду ТЗ/ДО працівником Головного офісу АТ «ПРОСТО-страхування» ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно до вказаного Акту огляду вбачаються наступні пошкодження автомобіля «BMW» д/н НОМЕР_2 : накладна крила заднього лівого - подряпина ЛФП, якій необхідне ремонт і фарбування; диск колісний задній лівий, подряпини пов-ні - підлягає заміні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в результаті ДТП також ушкодила диск колісний задній лівий автомобілю «BMW» д/н НОМЕР_2 , що спростовує доводи апелянта у вказаній частині.

Крім того, апеляційний суд також критично оцінює посилання апеляційної скарги на те, що огляд було проведено особою, яка не мала відповідних знань в галузі автотоварознавчих досліджень, оскільки вказаний огляд автомобіля «BMW» д/н НОМЕР_2 було проведено АТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до положень п.34.4. ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 38 590,45 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв