РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3950/22

Номер провадження 2/495/1250/2023

22 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Саханові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 цивільну справу № 495/2128/23 у м. Білгород-Дністровському за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги в якому просить:

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь: у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, та незаконним рішенням суду - 42 250 гривень 00 копійок (сорок дві тисячі двісті п`ятдесят гривень нуль копійок).

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь, суми сплаченої нею у зв`язку з поданням мені юридичної (правової) допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 495/7648/21 - 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь, понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу 10 000 (десять тисяч) гривень.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

10 вересня 2021 року оперуповноваженим Білгород-Дністровського районного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області (скорочено УСБУ в Одеській області) лейтенантом ОСОБА_2 , при виконанні покладених на нього як на військовослужбовця Служби безпеки України обов`язків, а отже, представником влади, який діяв від імені держави Україна, було складено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як на фахівця з публічних закупівель 2 категорії відділення публічних закупівель НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України протокол № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 2126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області в складі судді Шевчук Юлії Валеріївни 11 жовтня 2021 року по справі № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення; накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85,00 грн, з конфіскацією розповсюджених чи призначених для розповсюдження баз даних; стягнуто з мене на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу захисника позивачки на вказану постанову суду задоволено частково. Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в діях позивачки складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Із мотивувальної частини зазначеної постанови апеляційного суду вбачається, що позивачці безпідставно інкримінувалося порушення вимог п. 13 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 29.03.2006, і вона взагалі за своєю посадою фахівця з публічних закупівель не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, у вчиненні якого позивачку було визнано винною судом першої інстанції.

Здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових (службових) осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складення протоколу, отримання пояснення, витребування інформації щодо мене та інше), а також свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно було притягнуто судом першої інстанції до адміністративної відповідальності та на неї незаконно було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вказаними незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, і суду першої інстанції позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному.

Як вказує позивачка, будучи законослухняною людиною, яка за своє життя ніколи не притягалася до будь-яких видів юридичної відповідальності, позивачка зазнала душевних страждань в зв`язку з необґрунтованим притягненням її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, якого не вчиняла.

По місцю роботи УСБУ в Одеській області надавався офіційний запит про надання інформації щодо ОСОБА_1 (07.09.2021 № 65/28-1297) з посиланням на положення Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» і контррозвідувальну справу № 3018, що свідчить про здійснення щодо неї контррозвідувальних заходів, ніби ОСОБА_1 якась шпигунка.

Таким чином, було принижено честь та підірвано ділову репутацію позивачки по місцю її роботи.

За місцем роботи командуванням військової частини з нею поводилося дуже неприємна для неї профілактична бесіда. Весь час перебування під слідством і судом позивачка перебувала в стані стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за свою професійну кар`єру, хвилюваннями з приводу можливості бути притягнутою ще й до дисциплінарної відповідальності і покараною матеріально при визнанні її винною у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 була вимушена захищатися від незаконного обвинувачення, звертатися за наданням їй правової допомоги до адвоката, доводити через нього відсутність в діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, тобто свою невинуватість, що створювало для неї емоційний і психологічний дискомфорт, нервове і психологічне напруження, незручності, пригнічувало її, порушувало звичайний режим життя та вимагало від неї витрачання свого часу та коштів на відновлення своїх прав, тобто додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначає позивачка, вона перебувала під слідством та судом у період з 10 вересня 2021 року (з моменту складання на нього протоколу № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення) по 25 березня 2022 року включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом).

Таким чином, строк її перебування під слідством та судом становить шість місяців і п`ятнадцять днів.

Статтею 8 Закону України № 1928-IX від 02.12.2021 року «Про Державний бюджет України на 2022 рік» було установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень, який (розмір) на даний час залишається незмінним.

Отже, згідно зазначеного закону мінімальний розмір заробітної плати за місяць на даний час становить 6500 грн із якого і повинен обраховуватися мінімальний гарантований законом розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди за час мого перебування під слідством і судом.

Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 2, ч. 1 ст. 4, п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР за рахунок коштів державного бюджету відшкодуванню підлягає завдана позивачці незаконним діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, і незаконним рішенням суду моральна шкода в розмірі 42 250,00 грн, яка була розрахована наступним чином: ((6500 (розмір мінімальної заробітної плати, що діє на даний час) : 22 (загальна кількість робочих днів в вересні 2021 року) х 15 (кількість робочих днів в вересні 2021 року, починаючи з 10 числа) = 4432) + 6500 (мінімальна заробітна плата за жовтень 2021 року) + 6500 (мінімальна заробітна плата за листопад 2021 року) + 6500 (мінімальна заробітна плата за грудень 2021 року) + 6500 (мінімальна заробітна плата за січень 2022 року) + 6500 (мінімальна заробітна плата за лютий 2022 року) + (6500 (мінімальна заробітна плата за березень 2022 року)) : 22 (загальна кількість робочих днів в березні 2022 року)) х 18 (кількість робочих днів в березні 2021 року по 25 число включно) = 5318) = 42 250,00).

Водночас, згідно із пунктом 9 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачка зазначає, що нею понесено судові витрати, які полягають у сплаті коштів на професійну правничу допомогу, що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з Договору про надання правничої правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року і прибутковим касовим ордером № 9/22 від 16.06.2022 року, згідно яких за послуги професійної правничої допомоги мною сплачено кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, які вона просить стягнути з відповідача на її користь.

У даній справі договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу.

З урахуванням вищезазначеного, позивачка вимушена була звернутися до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2023 року було витребувано від архіву Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області матеріали архівної справи №495/7468/21 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-6 КУпАП.

29.12.2022 року від представника відповідача Держави України в особі Служби безпеки України Осадчого Андрія Володимировича, на адресу суду надійшов відзив по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги, в якому сторона відповідача просить суд, відмовити у задоволені вищезазначених позовних вимог.

Свою позицію сторона відповідача обґрунтовує зокрема тим, що визначаючи розмір сплаченої суми пов`язаної з наданням юридичної допомоги слід враховувати, що на відміну від справ, які потребують значної роботи адвоката з пошуком та опитуванням свідків, здійснення великої кількості адвокатських запитів, ініціювання проведення експертиз тощо, адвокатом по цій справі нічого подібного не робилось, а лише було підготовлено позовну заяву на підставі наявних двох рішень судів за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до ухвали суду від 03.11.2022 справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, що також є свідченням нескладності в розумінні частині 1 статті 137 ЦПК України.

3 урахуванням викладеного, зазначені у договорі сума винагороди адвоката у сумі 10 000,00 грн. по цій справі та 5 000,00 грн. за правову допомогу під час розгляду в суді протоколу про адміністративне правопорушення позивача є вочевидь завищеними, необгрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема фактичного розрахунку клієнта з адвокатом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на статтю 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР (далі - Закон), відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач зазначає, що статтею 8 Закону України № 1928-ІХ від 02.12.2021 «Про державний бюджет України на 2022 рік» було встановлено у 2022 році мінімальну заробітну плату з 1 січня у розмірі 6500 грн., тому, на його думку, з цієї суми повинен обраховуватися мінімальний гарантований розмір заподіяної моральної шкоди за час перебування під слідством та судом.

Визначаючи час перебування під слідством та судом як період, за якій позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода, ОСОБА_1 вказує період з 10 вересня 2021 (моменту складання протоколу №65/28-1325 про адміністративне правопорушення) до 25 березня 2022 включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом).

З вказаними визначенням розміру та періоду сторона відповідача не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року (зміни внесені Законом від 15.05.2018 №2415-У11І).

Статтею 7 Закону України № 1928-ІХ від 02.12.2021 «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлений з 1 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн. Тож сума гарантованої моральної шкоди за кожний місяць перебування під слідством та судом становить 2481,00 грн.

По-друге, як зазначено у постанові Верховного суду від 21.10.2020 (справа № 312/262/18) - складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Отже, період за який позивачу може бути здійснена компенсація моральної шкоди становить щонайменше з 11 жовтня 2021 (дати постанови Білгород-Дністровського міська райсуду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення) до 25 березня 2022 (дати винесення постанови Одеським апеляційним судом).

Таким чином, сума моральної шкоди, на яку може претендувати позивач становить:

5 повних місяців (11.10.2021 25.03.2022) * 2481,00 грн = 12 405,00 грн.

Одночасно, у постанові Верховного суду від 21.10.2020 зазначено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

На підставі вищезазначеного сторона відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги.

04.01.2023 року стороною позивачки було подано відповідь на відзив, в якому її представник адвокат Абросімов А.П., вважав наданий представником відзив необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з правовими позиціями чинного законодавства.

В судове засідання учасники процесу не з`явились.

22.05.2023 року від представника позивачки ОСОБА_1 , - адвоката Абросімова А.П., до канцелярії суду надійшла заява по вказаній справі, в заяві представник позивачки просив розглядати справу без участі сторони. Також зазначив, що на задоволені позовних вимоги сторона наполягає.

22.05.2023 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшла заява по вказаній справі, в заяві представник відповідача просив суд розглядати справу без засобів аудіо фіксації.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 10 вересня 2021 року оперуповноваженим Білгород-Дністровського районного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області (скорочено УСБУ в Одеській області) лейтенантом ОСОБА_2 , при виконанні покладених на нього як на військовослужбовця Служби безпеки України обов`язків, а отже, представником влади, який діяв від імені держави Україна, було складено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як на фахівця з публічних закупівель 2 категорії відділення публічних закупівель НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України протокол № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 2126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідною постановою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області в складі судді Шевчук Юлії Валеріївни 11 жовтня 2021 року по справі № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення; накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85,00 грн, з конфіскацією розповсюджених чи призначених для розповсюдження баз даних; стягнуто з мене на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Вказана постанова не набрала законної сили та була оскаржена в установленому законом порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу захисника позивачки на вказану постанову суду задоволено частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю в діях позивачки складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Так судом було встановлено, що із мотивувальної частини зазначеної постанови апеляційного суду вбачається, що позивачці безпідставно інкримінувалося порушення вимог п. 13 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 29.03.2006, і вона взагалі за своєю посадою фахівця з публічних закупівель не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, у вчиненні якого позивачку було визнано винною судом першої інстанції.

Здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових (службових) осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складення протоколу, отримання пояснення, витребування інформації щодо неї та інше), а також свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно було притягнуто судом першої інстанції до адміністративної відповідальності та на неї незаконно було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Як зазначає позивачка, вказаними незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, і суду першої інстанції позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному.

Будучи законослухняною людиною, яка за своє життя ніколи не притягалася до будь-яких видів юридичної відповідальності, позивачка зазнала душевних страждань в зв`язку з необґрунтованим притягненням її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, якого не вчиняла.

По місцю роботи УСБУ в Одеській області надавався офіційний запит про надання інформації щодо ОСОБА_1 (07.09.2021 № 65/28-1297) з посиланням на положення Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» і контррозвідувальну справу № 3018, що свідчить про здійснення щодо неї контррозвідувальних заходів, ніби ОСОБА_1 якась шпигунка.

Таким чином, було принижено честь та підірвано ділову репутацію позивачки по місцю моєї роботи.

За місцем роботи командуванням військової частини з нею поводилося дуже неприємна для неї профілактична бесіда. Весь час перебування під слідством і судом позивачка перебувала в стані стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за свою професійну кар`єру, хвилюваннями з приводу можливості бути притягнутою ще й до дисциплінарної відповідальності і покараною матеріально при визнанні її винною у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 була вимушена захищатися від незаконного обвинувачення, звертатися за наданням їй правової допомоги до адвоката, доводити через нього відсутність в діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, тобто свою невинуватість, що створювало для неї емоційний і психологічний дискомфорт, нервове і психологічне напруження, незручності, пригнічувало її, порушувало звичайний режим її життя та вимагало від неї витрачання свого часу та коштів на відновлення своїх прав, тобто додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначає позивачка, вона перебувала під слідством та судом у період з 10 вересня 2021 року (з моменту складання на нього протоколу № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення) по 25 березня 2022 року включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України від 25.03.1992 за № 2229-XII «Про Службу безпеки України», військовослужбовці Служби безпеки України при виконанні покладених на них обов`язків є представниками влади, діють від імені держави.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1); право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2); порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 спеціального Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (назва Закону із змінами, внесеними згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012) (далі - Закон № 266/94-ВР), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові також внаслідок незаконного накладення штрафу.

Частиною 2 статті 1 Закону № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012) встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб.

Частиною 5 ст. 4 Закону № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом № 4652-VI від 13.04.2012) передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на статтю 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР (далі - Закон), відповідно до якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач зазначає, що статтею 8 Закону України № 1928-ІХ від 02.12.2021 «Про державний бюджет України на 2022 рік» було встановлено у 2022 році мінімальну заробітну плату з 1 січня у розмірі 6500 грн., тому, на його думку, з цієї суми повинен обраховуватися мінімальний гарантований розмір заподіяної моральної шкоди за час перебування під слідством та судом.

Визначаючи час перебування під слідством та судом як період, за який позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода, ОСОБА_1 вказує період з 10 вересня 2021 (моменту складання протоколу №65/28-1325 про адміністративне правопорушення) до 25 березня 2022 включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом).

З вказаними визначенням розміру та періоду, суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року (зміни внесені Законом від 15.05.2018 №2415-У11І).

Статтею 7 Закону України № 1928-ІХ від 02.12.2021 «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлений з 1 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн. Тож сума гарантованої моральної шкоди за кожний місяць перебування під слідством та судом становить 2481,00 грн.

Крім, того як зазначено у постанові Верховного суду від 21.10.2020 (справа № 312/262/18) - складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Отже, період за який позивачу може бути здійснена компенсація моральної шкоди становить щонайменше з 11 жовтня 2021 (дати постанови Білгород-Дністровського міська райсуду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення) до 25 березня 2022 (дати винесення постанови Одеським апеляційним судом).

Таким чином, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню на рахунок позивача складає 5 повних місяців (11.10.2021 25.03.2022) * 2481,00 грн = 12 405,00 грн.

Стосовно заявлених позивачкою вимог щодо витрат на юридичну (правову) допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Абросімов А.П., на підставі договору про надання правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року та договору про надання правової допомоги 13/21 від 16.09.2021 року, ордер серії ВН № 1201436.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що судові витрати у даній справі складаються з: 5000 грн. - витрат на правничу допомогу пов`язану з наданням правничої допомоги у справі № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення, та 10000 грн. - витрат на правничу допомогу пов`язану з наданням правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року.

Згідно квитанції до прибуткового ордеру № 9/22 від 16.06.2022 та квитанції до прибуткового ордеру № 13/21 від 16.09.2021 позивач сплатила адвокату Абросімову А.П., відповідно до договору про надання правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року та 13/21 від 16.09.2021 року, в загальній сумі 15000 грн.

Разом з тим, стороною позивачки було подано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу згідно договору 13/21 від 16.09.2021 року.

У даній справі договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу.

Як зазначив Касаційний цивільний суд, у разі встановленням адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (постанова ВС/КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020).

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі.

Проте, враховуючи клопотання представника відповідача про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 7500 грн. витрат на правничу допомогу, які в цілому складаються з: 5000 грн. понесених позивачкою під час розгляду справи № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення, та 2500 грн. витрат пов`язаних з наданням правової допомоги в рамках розгляду вказаної справи.

Суд вважає, саме таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, крім того суд приймає до уваги часткову доведеність позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, спричинено позивачці моральні страждання, суд, приймаючи до уваги принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 12 405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, та незаконним рішенням суду - 12 405,00 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної (правової) допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 495/7648/21 - 5 000 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної (правової) допомоги в рамках вказаної цивільної справи № 495/3950/22, а саме витрати на професійну правничу допомогу 2500 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський