Єдиний унікальний номер справи 336/4190/22
Номер провадження 2/336/410/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Карабак Л.Г., за участю секретаря судового засідання Колесника Д.Г., розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі, у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію в гарячій воді, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 52902,95 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Концерн «МТМ» діє на підставі Статуту, основною діяльністю якого є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Відповідач володіє нежитловим приміщенням №3 першого поверху літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності.

Порядок обліку та оплати послуг визначається п.12 Правил 630, а саме, у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі, а у разі його відсутності за нормативами (нормами) споживання.

У період з листопада 2018р. по квітень 2021р. позивач надав відповідачу послугу з централізованого опалення на суму 52902,95 грн. Відповідач оплат не здійснював.

Відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника проти позову заперечив. Зазначає, що позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період листопад 2018р. квітень 2021р. теплової енергії на суму 52902,95 грн., відповідно не доведеною є і заявлена до стягнення сума основного боргу.

Крім того, в нежитловому приміщенні відповідачем була проведена реконструкція із зменшенням теплового навантаження, яке було погоджено з ПАТ «Мотор Січ», яке раніше виступало теплопостачальною організацією у договірних відносинах. Проте, розраховане позивачем теплове навантаження на опалення майже в три рази перевищує реальне теплове навантаження на опалення приміщення. Такі помилкові розрахунки позивача призвели до безпідставної завищеної вартості теплової енергії.

Також, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності, із зазначенням про те, що за період часу з листопада 2018р. до 26.08.2019р. позивачем пропущений загальний трирічний строк позовної давності.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач і відповідач послалися як на підставу своїх вимог та заперечень, та підтверджені доданими доказами, які були досліджені судом, дійшов таких висновків.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09 листопада 2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 7, частини 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення статті 9, частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як передбачено пунктами 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за статтею 612, частина 1 Цивільного кодексу України.

Як вказував Верховний Суд України в постанові по справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

В якості підтвердження надання відповідачу послуг з централізованого теплопостачання до нежитлового приміщення №3 першого поверху літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надано суду: розрахунок основного боргу за період з листопада 2018р. по квітень 2021р. на суму боргу у розмірі 52902,95 грн., інформацію щодо нарахувань за послугу з опалення споживачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за період з листопада 2018р. по квітень 2021р. на суму боргу у розмірі 52965,95 грн., акти приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2018р. по квітень 2021р. (за підписом Концерну «МТМ», без підпису споживача), рахунки за спожиту теплову енергію за період з листопада 2018р. по квітень 2021р., рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.10.2020р. №425 «Про початок опалювального періоду 2020-2021 у м. Запоріжжя», рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16.04.2021р. №139 «Про закінчення опалювального періоду 2020-2021 у м. Запоріжжя».

Згідно наданих сторонами суду документів, ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлове приміщення №3 першого поверху літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як стверджує відповідач, в цьому приміщенні він з 2003р. здійснював господарську діяльність з використанням цього приміщення під магазин продовольчих товарів. Використання приміщення по АДРЕСА_1 для здійснення господарської (підприємницької) діяльності підтверджується: експлуатаційним дозволом ДЗ «Шевченківська райСЕС м. Запоріжжя» від 06.12.2010р. №69000/19/38; дозволом Управління з питань торгівлі та побутового обслуговування населення №14072 від 20.02.2003р. Вказану обставину підтверджує сам позивач в тексті позовної заяви.

У зв`язку зі збільшенням площі приміщень (приєднання сусідніх приміщень) та необхідності проведення реконструкції, відповідачем було замовлено робочий проект об`єкту: «Приєднання нежитлового приміщення № 1, 3 до існуючого продовольчого магазину по АДРЕСА_1 », який погоджено головним архітектором міста 26.06.2008р.

Листом від 23.09.2008р. ВАТ «Мотор Січ» надані ОСОБА_1 технічні умови на опалення магазину продовольчих товарів.

ОСОБА_1 отримані від ТУ Держінспекції з енергозбереження по Запорізькій області технічні вимоги з енергозбереження та енергоефективності (лист від 21.10.2008р. №18-9/1362).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.10.2008р. №465/33 надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 на проектування та реконструкцію нежитлових приміщень №№ 1, 2, 3 (літ. А-2) по АДРЕСА_1 з об`єднанням під магазин продовольчих товарів та офіс.

В межах виконання робочого проекту «Приєднання нежитлового приміщення № 1, 3 до існуючого продовольчого магазину по АДРЕСА_1 » ПП «Стиль» (ліцензія АБ №122959) було надано: 1) Висновок про доцільність відокремлення системи опалення і встановлення приладу обліку теплової енергії, 2009р.; 2) Розрахунок витрати тепла до і після реконструкції, 2009р.; 3) Розрахунок теплової потужності системи опалення, 2009р.

На підставі вищевказаної проектної документації були проведені роботи по частковому демонтажу системи опалювання в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 .

Сертифікатом відповідності № ЗП000772 від 30.11.2010р. Інспекція держархбудконтролю у Запорізькій області засвідчила відповідність будівництва об`єкта магазину проводовольчих товарів та офіс по АДРЕСА_1 після реконструкції нежитлових приміщень №№ 1, 2, 3 (літ. А-2) з об`єднанням проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено його готовність до експлуатації.

«Гарантпроектом» (ліцензія АВ №154561) було проведено розрахунок фактичного тепла продовольчого магазину по АДРЕСА_1 (2011 рік), яким визначено, що річна витрата тепла становить 7,16 Гкал/год.

Оскільки за станом на 2002р. магістральні та розподільчі мережі у Шевченківському районі м. Запоріжжя знаходились на обслуговуванні АТ «Мотор Січ», 30.10.2002р. між ВАТ «Мотор Січ» (теплопостачальна організація) і ФОП ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір на відпуск теплової енергії № 2436/02-К, за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язується відпускати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з максимумом теплового навантаження 1720 ккал/год., а споживач зобов`язується оплачувати вартість отриманої теплової енергії.

За результатами проведених робіт по частковому демонтажу системи опалення, 01.10.2011р. між ПАТ «Мотор Січ» (на той час теплопостачальна організація) і ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №2436-К від 30.10.2002р. на відпуск теплової енергії, в якій зафіксоване теплове навантаження споживача в приміщенні у кількості 7,16 Гкал, в т.ч.: 1 квартал 4,2 Гкал; 2 квартал 0,6 Гкал; 3 квартал 0 Гкал; 4 квартал 2,36 Гкал.

Відповідно до положень пункту 23 «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів теплової енергії, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі купівлі-продажу теплової енергії, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з положеннями пункту 25 Правил у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

Відповідно до положень пункту 9 Правил, теплові навантаження об`єкта теплоспоживання (максимальне проектне з опалення, вентиляції, кондиціювання, інших технологічних потреб і середньогодинне, середньодобове та максимальне з гарячого водопостачання) повинні бути визначені під час розроблення технічних умов приєднання споживачів теплової енергії.

З огляду на зазначене, теплові навантаження об`єкта теплоспоживання визначаються під час розроблення технічних умов приєднання споживачів теплової енергії та узгоджуються сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії під час його укладення.

КТМ 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» (далі КТМ) містять в собі положення і основи нормування витрат палива теплової енергії на теплопостачання житлових та громадських споруд і господарсько-побутові потреби, а також норми витрат зазначених вище ресурсів, розрахованих для 467 міст і населених пунктів України.

КТМ - це керівний технічний матеріал, який розроблено з використанням, в тому числі, нормативних документів діючих на момент розробки КТМ, а саме: СНиП 2.04.07-86 «Тепловые сети», СНиП 2.01.01-82 «Строительная климатология и геофизика», СНиП «Газоснабжение», СниП «Внутренний водопровод и канализация зданий» і т.п. (стор. 5 КТМ Загальні положення, пункт 1.2.), тобто у даному керівному матеріалі підібрано вимоги всіх чинних на той час нормативно-технічних документів, якими є СНиП, ДБН, ДСТУ тощо.

Нормування витрат теплоти на потреби опалення та гарячого водопостачання житлових споруд визначається відповідно до КТМ 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», які містять відповідний розділ.

Кількість відпущеної споживачу теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно з договірним тепловим навантаженням житлового будинку з дотриманням вимог відповідних державних будівельних норм (далі ДБН).

Відповідно до п. 6.3.4 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення вентиляція та кондиціонування» опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та тепло надходженнями. Теплове навантаження системи опалення слід визначати згідно з ДСТУ Б ЕN 12831.

Згідно з наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 13.12.2017 № 414 «Про прийняття національних нормативних документів, гармонізованих з європейськими нормативними документами, та скасування чинності національних нормативних документів» 15 грудня 2017 в Україні набув чинності ДСТУ EN 12831-1:2017 (EN 12831-1:2017, IDT) «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3».

З введенням в дію стандарту ДСТУ ЕN 12831-1:2017 застосовується методика для визначення теплового навантаження та проектної (розрахункової) потужності системи опалення як для будинку (будівлі) в цілому, так і окремих приміщень у будинку (будівлі).

Норма витрати тепла на опалення житлових будинків різної поверховості, що визначена за КТМ, як раз і враховує всю теплову енергію, яка надходить у приміщення (від радіаторів та від інших елементів системи опалення, через огороджувальні конструкції суміжних приміщень тощо).

З розрахунків Концерну «МТМ» вбачається, що при нарахуванні заборгованості за відпущену теплову енергію відповідачу не було враховано теплове навантаження на опалення приміщення відповідача, яке становить 7,16 Гкал.

Доказів збільшення теплового навантаження в нежитловому приміщенні відповідача після припинення договірних відносин між відповідачем і ПАТ «Мотор Січ», позивачем суду не надано.

Доказів невідповідності розрахунку теплового навантаження на нежитлове приміщення у кількості 7,16 Гкал нормативним документам, - позивачем суду не надано.

З аналізу фактичних обставин справи слід дійти до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за теплову енергію, який здійснений без урахування теплового навантаження на нежитлове приміщення, є невірним, а отже заявлені на підставі такого розрахунку вимоги не підлягають задоволенню.

Також, суд звертає увагу на розбіжності, які містяться в наданих позивачем розрахунку основного боргу за період з листопада 2018р. по квітень 2021р. на суму боргу у розмірі 52902,95 грн., та інформації щодо нарахувань за послугу з опалення споживачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за період з листопада 2018р. по квітень 2021р. на суму боргу у розмірі 52965,95 грн.

Порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається відповідно до розділу ІІ «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. №315 (в редакції 22.11.2018р., з огляду на період заявлених позовних вимог).

Пунктом 1 Розділу ІІ цієї Методики (в редакції 22.11.2018р.) було визначено, що загальні правила розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень в розрахунковий період визначається так:

-за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) за його наявності при постачанні теплової енергії до індивідуального теплового пункту будівлі або до будівлі при відкритій системі теплопостачання;

-розрахунковим методом відповідно до розділу XI цієї Методики.

Визначення обсягу спожитої теплової енергії у будівлі, обладнаній системою автономного теплопостачання, здійснюється за показаннями вузла обліку на виході з автономної теплогенеруючої або когенераційної установки.

Розподілу підлягають обсяги теплової енергії, визначені відповідно до формули 1, наведеної у підпункті 1 пункту 6 розділу I цієї Методики.

Обсяги теплової енергії кожної складової формули 1, наведеної у підпункті 1 пункту 6 розділу I цієї Методики, розподіляють між споживачами залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у цих приміщеннях та оснащеності ними внутрішньобудинкової системи опалення будівлі, типу застосовуваних вузлів розподільного обліку, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні. Визначення обсягів складових формули 1, наведеної у підпункті 1 пункту 6 розділу I цієї Методики, здійснюють за відповідними розділами цієї Методики та розподіляють згідно з додатком 1 до цієї Методики.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (Qопф.с), здійснюється згідно з розділом V цієї Методики.

Розподіл втрат теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення, поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень будівлі здійснюється серед визначених категорій приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях відповідно до пункту 4 розділу V цієї Методики.

У будівлі, де всі опалювані МЗК (місця загального користування) та допоміжні приміщення оснащені вузлами розподільного обліку або опалювальні прилади у яких оснащені приладами-розподілювачами теплової енергії чи вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється на підставі їх показань, при цьому таким МЗК та допоміжним приміщенням не здійснюються донарахування обсягів спожитої теплової енергії, які стосуються претензій щодо кількості та/або якості наданих послуг; споживання обсягу менше мінімальної частки середнього питомого споживання.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Для багатоквартирного житлового будинку при розподілі обсягів спожитої теплової енергії застосовується коефіцієнт до площі/об`єму опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку ks. Для житлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, приймається ks = 1, для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, - ks = 1,5.

Для опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку або приладами-розподілювачами теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g відповідно, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до розділу VI цієї Методики.

Обсяг спожитої теплової енергії, розподілений між споживачами, зменшується на суму донарахованих обсягів теплової енергії споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку або приладами-розподілювачами теплової енергії, пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів, у тому числі й щодо приміщень, де наявні претензії стосовно кількості та/або якості наданої послуги.

Для опалюваних приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку / приладами-розподілювачами теплової енергії, розподілений серед таких приміщень обсяг споживання теплової енергії, визначений розрахунково, у разі наявності претензій щодо кількості та/або якості наданої послуги зменшується і відповідно донараховується для приміщень без претензій щодо кількості та/або якості наданої послуги (Qпр.ібез прет) відповідно до розділу VIII цієї Методики, при цьому сума донарахованих обсягів має дорівнювати сумі зменшених обсягів теплової енергії серед приміщень без приладів обліку.

В Методиці від 22.11.2018р. №315 (в редакції 22.11.2018р.) наведені формули для здійснення розрахунків обсягу спожитої теплової енергії, в залежності від категорії та виду приміщення, з урахуванням наявності або відсутності вузлів розподільчого обліку, приладів розподілювачів теплової енергії, та інших критеріїв.

Позивачем не надано розрахунку позовних вимог, з урахуванням тієї чи іншої формули, передбаченої Методикою від 22.11.2018р. №315 (в редакції 22.11.2018р.). Наявні в матеріалах справи розрахунок основного боргу на суму 52902,95 грн. та інформація щодо нарахувань за послугу з опалення споживачу на суму 52965,95 грн., - відповідних розрахунків не містять, що не дає змоги здійснити перевірку правильності нарахувань.

Судом також враховуються посилання позивача на те, що він звертався до відповідача із пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак відповідач на таку пропозицією не відреагував. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, якщо такі послуги фактично отримані.

При цьому, у спірних правовідносинах не вбачається того, що відповідач, як споживач послуг, погоджувався із розрахунками позивача, які не враховували теплове навантаження на приміщення. Фактично позивачем врахована лише площа приміщення, щодо якого здійснюються нарахування відповідачу за послуги з постачання теплової енергії, так само, як й для інших споживачів будинку (які не мають зменшеного теплового навантаження). Але позивачем не враховується теплове навантаження на приміщення відповідача, яке є відмінним від теплового навантаження інших споживачів будинку. Тобто, відповідач в даному випадку поставлений у несправедливі умови, у порівнянні з іншими споживачами.

Статтею 3 ЦК України закріплені загальні засади цивільного судочинства, серед яких є справедливість, добросовісність та розумність (п.6).

Суд вважає, що умови договору, які не обговорювалися індивідуально, визнаються несправедливими, якщо всупереч вимогам добросовісності вони призводять до значного дисбалансу щодо прав та обов`язків сторін, які випливають з договору, на шкоду споживачеві.

У Директиві 93/13/ЄЕС встановлено критерії для визначення умови договору несправедливою. Аналізуючи норму Директиви 93/13/ЄЕС, можна зробити висновок, що договірна умова є несправедливою, якщо вона: 1) не узгоджена або не обговорена зі споживачем в індивідуальному порядку; 2) якщо всупереч принципу добросовісності вона призводить до істотного дисбалансу, відповідно до встановлених умовами договору прав та обов`язків для споживача.

Умова не визнається узгодженою в індивідуальному порядку у всіх випадках, коли вона була підготовлена заздалегідь і споживач не міг вплинути на формулювання її змісту, зокрема, в контексті попередньо складеного типового/стандартного договору.

Суд приходить до висновку про те, що нарахування Концерном «МТМ» плати за постачання теплової енергії, без урахування специфіки нежитлового приміщення відповідача, призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків споживача, ставить останнього у несправедливі взаємовідносини та порушує його права, що суперечить ст.3 ЦК України. Адже, ремонтно-будівельні роботи внежитловому приміщенні відповідача, зокрема, в частині зменшення теплового навантаження, були проведені у відповідності з діючим законодавством України. Зі свого боку, позивачем не доведено у встановленому законом порядку наявності будь-яких порушень під час зменшення теплового навантаження в приміщенні відповідача.

Відповідачем в процесі розгляду справи було заявлено про застосування до вищевказаних правовідносин строку позовної давності в порядку статті 257 Цивільного кодексу України.

За правилом, встановленим статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність дорівнює трьом рокам.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Стосовно подовження процесуальних строків в період дії карантину, то відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12:

«12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, вищевказані положення застосовуються до строків, які не збігли до 02 квітня 2020 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 07 вересня 2022 у справі № 679/1136/21.

Відповідачем заявлено про пропуск загального строку позовної давності за період з листопада 2018р. до 26.08.2019р.

Проте, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Оскільки позовні вимоги Концерну «МТМ» є недоведеними, то у задоволенні позову відмовляється саме з цих підстав, а не у зв`язку з частковим пропуском позивачем строків позовної давності.

Витрати зі сплати судового збору відносяться на позивача.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя: Л.Г.Карабак