Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Репушевської О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Шумської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро у порядку загального позовного провадження цивільну справу №479/490/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача: адвокат Архипова К.Г., за ордером серія ВЕ №1077249 від 21 грудня 2022 р.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Дулдієр О.А., за ордером серія ВЕ №1072825 від 03 жовтня 2022 р.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати належним на праві спільної сумісної власності подружжя житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати право власності за кожним по 1/2 на вищевказане майно. Мотивуючи позовні вимоги тим, що із ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2010 року, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2021 року було розірвано. За час спільного проживання ними було придбано: житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано за ОСОБА_2 . Просив задовольнити позовні вимоги із вказаних підстав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, підтримали відзив, вказуючи на те, що спірний житловий будинок та земельну ділянку було придбано за кошти батьків ОСОБА_2 , вважають, що це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ..

Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.ст.57, 60 СК України встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 червня 2021 року у справі №394/876/17 акцентував на тому, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому, не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) та в постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №161/14048/19 (провадження №61-13103св20) та від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18 (провадження №61-7911св19).

Як роз`яснено в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя ст.368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Положеннями ч.2 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно положень ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2010 року, рішенням Кривоозерського районного суду від 01 квітня 2021 року у справі №479/118/21 шлюб розірвано (а.с.11).

Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними договорів купівлі-продажу між ОСОБА_3 (продавець), та ОСОБА_2 (покупець), посвідченого Білявською Т.П., приватним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області 10 березня 2015 року(а.с.17-18, а.с.21-22).

Право власності на вказане вище майно було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджено даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових права власності, номер запису про право власності: 8979411 та 8980453(а.с.19, а.с.23), даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №305508186 від 21 липня 2022 року(а.с.32-34).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказала, що позивач по справі є її сином. В період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 був куплений житловий будинок, який оформлено на відповідача. Кошти на вказаний будинок при оформленні договору купівлі продажу дали батьки відповідача - сім"я ОСОБА_5 . Їх сім"я, в свою чергу, для того щоб компенсувати витрати на вказаний будинок, були змушені відмовитись від отримання орендної плати за надання власної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. За домовленістю між батьками сторін по справі - орендну плату на протязі декількох років отримувала сім"я ОСОБА_5 . Свідок підтвердила, що майно, на яке претендує позивач, було придбано батьками сторін по справі, в той період, коли вони перебували в шлюбі.

На спростування презумції спільного майна колишнього подружжя, представник відповідача - адвокат Дулдієр О.А. посилається на те, що спірний житловий будинок та земельну ділянку було куплено за гроші батьків ОСОБА_6 , про що було надано розписку, зі змісту якої вбачається, що продавець будинку кошти за нього тримав від ОСОБА_7 (а.с.81).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказував, що відповідач по справі є його дочкою. В період шлюбу відповідача і позивача - вони як батьки допомогли, а саме дали кошти на купівлю будинку. Батьки позивача по справі - сім"я ОСОБА_8 - коштів не давали, але на протязі декількох років вони забирали орендну плату (натуральну продукцію) в рахунок відшкодування половини вартості купленого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила про те, що фактично спірний будинок був куплений батьками сторін по справі - Поповими і Зайчуками.

Як підтверджено матеріалами справи та судом встановлено, спірне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_2 було придбано за час перебування у шлюбі, відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №719-р від 12 червня 2020 року "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області", створена Кривоозерська селищна територіальна громада Кривоозерського району Миколаївської області шляхом об`єднання територій та населених пунктів Кривоозерської селищної та Багачівської, Берізківської, Бурилівської, Великомечетнянської, Гойдаївської, Красненьківської, Кривоозерської, Курячелозівської, Луканівської, Мазурівської, Маломечетнянської, Ониськівської, Очеретнянської, Секретарської, Тридубівської сільських рад Кривоозерського району Миколаївської області.

На підставі постанови Верховної ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" у Миколаївській області утворено Первомайський район у складі, зокрема, території Кривоозерської селищної територіальної громади.

Таким чином, даючи оцінку, доводам та показанням у судовому засіданні відповідача, представника відповідача, на які вони посилаються, спростовуючи презумпцію спільності права власності колишнього подружжя на спірне нерухоме майно та, з урахуванням встановлених обставин і доказів, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що вказане нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 , на 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та 1/2 земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та 1/2 земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:014:0007, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2398,44 грн..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1415/, E-mail: .

Повне судове рішення складено та підписано - 07 грудня 2023 року.

СУДДЯ: