ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2626/21

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1342/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Прилуцька районна рада Чернігівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 серпня 2023 року (місце ухвалення м. Прилуки, дата складання повного рішення 28.08.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької районної ради Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Прилуцької районної ради Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування посилалась на те, що 05.02.2015 позивачку було призначено на посаду оператора комп`ютерного набору в Прилуцькій районній раді. Розпорядженням голови Прилуцької районної ради від 05.05.2021 № 21-о ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Позивачка вважає звільнення незаконним, та посилається, що у розпорядженні від 05.05.2021 № 21-о «Про звільнення з роботи» відповідач вказує підставу для звільнення розпорядження від 09.03.2021 № 14-о «Про скорочення посад та попередження працівників районної ради про наступне вивільнення у порядку ст. 42-2 КЗпП України».

Проте у трудовій книжці відповідачем зроблено запис № 2 11.05.2021 «Звільнена з посади оператора комп`ютерного набору згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України», що не відповідає тексту розпорядження від 05.05.2021 № 21-о «Про звільнення з роботи».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що посада оператора комп`ютерного набору не скорочувалась та є дійсною, крім того посилається, що в порушення п. 6 ст. 55 ЗУ «Про місцеве самоврядування» відповідач звільнив позивачку, оскільки голова районної ради має право лише вносити пропозиції щодо змін та доповнень до структури та чисельності районної ради, а затвердження змін виключно на пленарних засіданнях.

У зв`язку з незаконним звільненням позивачці не була нарахована середньомісячна заробітна плата. Таким чином відповідач при поновленні на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У позові ОСОБА_1 просить поновити її на посаді оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області з дати звільнення та стягнути з Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 23.08.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прилуцької районної ради Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що посада оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області є посадою, що належить до технічних працівників та обслуговуючого персоналу органів місцевого самоврядування, таким чином на цю посаду законодавство про працю поширюється у повному обсязі, але дія ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» не розповсюджується. Посада була скорочена і аналогічної посади введено не було. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 було завчасно повідомлено про можливе скорочення, а після спливу двомісячного терміну її було звільнено та виплачено усі компенсації, що підлягають сплаті при звільненні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.08.2023 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та фактичним обставинам справи.

Заявниця посилається на те, що рішенням Прилуцької районної ради Чернігівської області від 29.12.2020 року №14-3/УШ «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчого апарату Прилуцької районної ради» затверджено структуру та чисельність виконавчого апарату районної ради в кількості 24 штатних одиниць, де передбачена посада «оператор комп`ютерного набору - 1 од.», вказане рішення було чинне станом на 09.03.2021 та на 11.05.2021, таким чином скорочення чисельності працівників у апараті Прилуцької районної ради станом на 09.03.2021 та 11.05.2021 не було, отже посада «оператор комп`ютерного набору» станом на 09.03.2021 та 11.05.2021 була актуальна і не підлягала скороченню.

У скарзі апелянт зазначає, що відповідно до рішення Прилуцької районної ради Чернігівської області від 17.06.2021 року № 2-8/УШ «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчого апарату Прилуцької районної ради» затверджена структура виконавчого апарату районної ради в кількості 18 штатних одиниць. Отже, з 17.06.2021 відбулось скорочення чисельності та штату працівників Прилуцької районної ради Чернігівської області, посада «оператор комп`ютерного набору» не передбачена в структурі районної ради дише з 17.06.2021. Таким чином, процедуру порядку ст. 40 КЗпП України - звільнення працівників у зв`язку зі скороченням посад можна було розпочинати лише з 17.06.2021 та письмово попередити працівників, які підлягають вивільненню не менш ніж за два місяці до дати звільнення.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити на попередній роботі, та у зв`язку з незаконним звільненням зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Прилуцькою районною радою Чернігівської області до суду апеляційної інстанції було направлено відзив на апеляційну скаргу, проте він не може бути прийнятий судом, оскільки поданий поза межами строку визначеного для подання відзиву. Вбачається, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11.10.2023 було відкрито апеляційне провадження у даній справі та відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Вказану ухвалу суду Прилуцька районна рада Чернігівської області отримала на електронну скриньку 11.10.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 180, 181). 07.11.2023 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про те, що у зв`язку з отриманням копії апеляційної скарги 03.11.2023 просили відтермінувати для підготовки заперечення на апеляційну скаргу, яке, в порушення вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України не скріплене електронним цифровим підписом (а.с. 190), та лише 14.11.2023 поштовою кореспонденцією відповідачем на адресу Чернігівського апеляційного суду було направлено відзив на апеляційну скаргу, який судом зареєстровано 15.11.2023 (а.с. 203-215).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 197, 198, 218), від ОСОБА_1 мається заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 222).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що розпорядженням Прилуцької районної ради Чернігівської області № 14-о від 09.03.2021 року ОСОБА_1 , яка займала посаду оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради, була попереджена про скорочення посади та наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 КЗпП Україи (а.с. 6-7).

Розпорядженням Прилуцької районної ради Чернігівської області № 21-о від 05.05.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області (а.с.8).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що остання 05.02.2015 була прийнята на посаду оператора комп`ютерного набору та 11.05.2021 згідно з п.1 ст.40 КЗпП України на підставі розпорядження №21-о від 05.05.2021 звільнена з займаної посади (а.с.9).

Рішенням третьої (позачергової) сесії восьмого скликання № 14-3/VІІІ від 29.12.2020 затверджено чисельність виконавчого апарату районної ради в кількості 24 штатних одиниць, з яких оператор комп`ютерного набору одна одиниця (а.с. 10, 11).

Рішенням восьмої (позачергової) сесії восьмого скликання № 2-8/VІІІ від 17.06.2021 затверджено чисельність виконавчого апарату районної ради в кількості 18 штатних одиниць, визнано таким, що втратило чинність рішення районної ради від 29.12.2020 № 14-3/VІІІ «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчого апарату Прилуцької районної ради», посада оператора комп`ютерного набору в структурі виконавчого апарату Прилуцької районної ради не значиться (а.с. 89, 90).

Постановою Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №620/5822/21 встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області і була прийнята на роботу за строковим трудовим договором без конкурсу, не складала присягу посадових осіб місцевого самоврядування, їй не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад посадових осіб місцевого самоврядування (а.с. 82-86).

З висновку за результатами проведення експертно-правового дослідження № 3398 від 31.07.2023 вбачається, що посада оператора комп`ютерного набору в органі місцевого самоврядування є посадою, що належить до технічних працівників та обслуговуючого персоналу органів місцевого самоврядування, тому на неї не розповсюджується дія ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відтак процедура вивільнення працівника такої категорії у зв`язку зі значним скороченням обсягу роботи і відповідальності працівників районної ради, передачею майна комунальної власності до об`єднаних територіальних громад та відсутності фінансування районної ради визначена у Кодексі законів про працю України (ст.40 та 49-2), регулюється з урахуванням особливостей, визначених ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Таким чином, про зміни в організації виробництва і праці не потрібно повідомляти працівника за два місяці працівник може бути повідомлений безпосередньо після прийняття такого рішення роботодавцем (а.с. 152-156).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що посада оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області є посадою, що належить до технічних працівників та обслуговуючого персоналу органів місцевого самоврядування, таким чином на цю посаду законодавство про працю поширюється у повному обсязі, але дія ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» не розповсюджується. Посада була скорочена і аналогічної посади введено не було. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 було завчасно повідомлено про можливе скорочення, а після спливу двомісячного терміну її було звільнено та виплачено усі компенсації, що підлягають сплаті при звільненні.

Проте, з таким висновком суду не погоджується апеляційний суд через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право на працю є основним конституційним правом громадян України.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, власник або уповноважений ним орган зобов`язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Коли поновити позивача на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення.

Такий правовий висновок Верховний Суд висловив у постановах від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі 817/860/16 та від 29.07.2020 у справі № 802/3673/15-а.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення третьої (позачергової) сесії восьмого скликання № 14-3/VІІІ від 29.12.2020 затверджено чисельність виконавчого апарату районної ради в кількості 24 штатних одиниць, з яких оператор комп`ютерного набору одна одиниця (а.с. 10, 11). Розпорядженням Прилуцької районної ради Чернігівської області № 14-о від 09.03.2021 року ОСОБА_1 була попереджена про скорочення посади та наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 КЗпП Україи (а.с. 6-7), та згідно розпорядження Прилуцької районної ради Чернігівської області № 21-о від 05.05.2021 була звільнена з посади оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області з 11.05.2021 (а.с. 8, 9).

Проте, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в поновленні на роботі та не врахував, що на час звільнення позивачки у травні 2021 року посада - оператор комп`ютерного набору, згідно рішення третьої (позачергової) сесії восьмого скликання № 14-3/VІІІ від 29.12.2020 рахувалася, та лише на підставі рішенням восьмої (позачергової) сесії восьмого скликання № 2-8/VІІІ від 17.06.2021 було затверджено чисельність виконавчого апарату районної ради в кількості 18 штатних одиниць, та визнано таким, що втратило чинність рішення районної ради від 29.12.2020 № 14-3/VІІІ «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчого апарату Прилуцької районної ради», посада оператора комп`ютерного набору в структурі виконавчого апарату Прилуцької районної ради не значиться (а.с. 89, 90).

Процедура скорочення вимагає видання наказу (розпорядження) про скорочення штату. У ньому зазначають причини (підстави) скорочення штату, конкретні посади (роботи), що підлягають скороченню.

Після затвердження наказу (розпорядження) про скорочення штату складається новий штатний розпис або вносяться зміни до діючого штатного розпису.

Новий або змінений штатний розпис (вже без урахування посад, що підлягають скороченню) має бути введений в дію тільки після дати закінчення двомісячного строку попередження працівників про їх звільнення. Фактично оновлений штатний розпис розпочне діяти після дати звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Як вбачається з матеріалів справи розпорядження Прилуцької районної ради про звільнення з роботи видане 05.05.2021 року № 21-о про звільнення з 11.05.2021 року, який є днем визначений для розрахунку у розпорядженні.

Проте, лише 17.06.2021 року рішенням № 2-8/ VІІІ восьмої (позачергової) сесії районної ради восьмого скликання була затверджена Структура виконавчого апарату Прилуцької районної ради, тобто з 12.05.2021 по 16.06.2021 року посада, на якій перебувала ОСОБА_1 , перебувала у структурі, тобто на момент звільнення посада не була ще скорочена.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевим судом неповно з`ясовано обставини справи та висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачку ОСОБА_1 було звільнено з роботи 11.05.2021, позовну заяву до Прилуцького міськрайонного суду було направлено поштовою кореспонденцією 16.07.2021 (а.с. 20).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 01.06.2023 ОСОБА_1 зверталась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прилуцької районної ради Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 17, 18), проте ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 провадження у справі було закрито (а.с. 19).

З урахуванням встановлених обставин справи підстав для застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, в даній справі немає, оскільки як на час звільнення позивачки, так і на час пред`явлення позову на всій території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (постанова від 11 березня 2020 року № 211 із змінами та доповненнями), та відповідно до глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 була звільнена з посади оператора комп`ютерного набору з 11.05.2023 (а.с. 9), отже обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу слід проводити за період 12.05.2021 по 06.12.2023 включно.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Прилуцькою районною радою від 16.11.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденна заробітна плата складає 339,07 грн (а.с. 220).

З урахуванням викладеного вище, період вимушеного прогулу позивачки становить з 12.05.2021 по 06.12.2023 включно і складає 655 робочих днів.

Таким чином, розмір до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 222 090, 85 грн (339, 07 грн середньоденна заробітна плата х 655 робочих днів) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Апеляційний суд враховує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22), зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц та від 07.10.2020 у справі № 523/14396/19.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у всіх судових інстанціях.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за правилами Закону України «Про судовий збір» пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до задоволених позовних вимог з Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 908 грн за позовну вимогу про поновлення на роботі (вимога немайнового характеру) та 2 220, 91 грн за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (вимога майнового характеру), що складає разом 3 128, 91 грн, та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 693, 37 грн (3 128, 91 грн х 150%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 серпня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прилуцької районної ради Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оператора комп`ютерного набору Прилуцької районної ради Чернігівської області.

Стягнути з Прилуцької районної ради Чернігівської області (17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Київська, 220, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 222 090 (двісті двадцять дві тисячі дев`яносто) грн 85 коп з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнути з Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції 3 128, 91 грн та судовий збір у розмірі 4 693, 37 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2023.

Головуючий Судді :