ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4030/23 Справа № 201/2998/22 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2022 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.05.2009р.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання, позичальнику відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, п.3.3 договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та випискою по рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Посилаючись на копії паспортів позичальника та відповідача, позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .

Зокрема, позивач зазначив, що 16.11.2021р. позивачем направлено претензію кредитора до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори та 02.12.2021р., отримано відповідь від 20.11.2021р. за №3739/02-14, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкову справу після смерті спадкодавця заведено 01.11.2019р. на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

16.12.2021р. позивач направив претензію кредитора відповідачеві.

Станом на дату смерті позичальника, заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р становить 16 544,52 грн, з якої: 16 033,14 грн - заборгованість за тілом кредита, 511,38 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, розмір яких складає 2 481,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Понесені судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк».

Відзиви на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_2 №б/н від 22.05.2009р про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я банківську карту (а.с. 88).

У п.4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009 року зазначені додаткові відомості, а саме: наявність автомобіля відповідь позичальника «ні»; відомості стосовно права власності на нерухоме майно відповідь позичальника «так, сумісно». Інші позиції п.4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009р - не заповнені.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази фактичної наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно, належного позичальнику, станом на момент оформлення кредитної карти 22.05.2009р Також з наданих позивачем доказів не вбачається можливим встановити, чи здійснював позивач при оформленні кредитної карти ОСОБА_2 заходи на предмет перевірки відомостей, зазначених у п. 4 анкети-заяви № б/н від 22.05.2009р.

Позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором не виконував, на вимоги банку не реагував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №2 від 20.11.2021р, актовий запис про смерть №2291 від 04.11.2019р (а.с.143-144).

Згідно з наданого банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р становить 16 544,52 грн, з якої: 16 033,14 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 511,38 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахованої пені; 0,00 грн - нарахованої комісії (а.с.6 29).

На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за однією адресою: АДРЕСА_1 з відповідачем ОСОБА_3 , що підтверджується ксерокопіями паспортів громадян України, а також довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.07.2022р №6/5-1106 (а.с.101-103, 148).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.07.2022р №6/5-1106, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.02.2003р. по 27.11.2019р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становить одна особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з 13.02.1998р. по 22.07.2020р. (а.с.148).

Також, з довідки Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області від 09.06.2022р вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 22.07.2020р за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.122).

Позивачем направлено до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора №SAMDN50OTC001966556 від 11.11.2011р (а.с.136-137).

Листом Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 20.11.2021р за №3739/02-14 позивача повідомлено, що на підставі претензії кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу. Кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» включені в спадкову масу, про що зроблено відповідний запис в книгу обліку спадкових справ. В разі звернення до нотаріальної контори, спадкоємці померлого будуть ознайомлені про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 16 544, 52 грн. (а.с.146).

Інформації щодо звернення до нотаріальної контори спадкоємців ОСОБА_2 в матеріалах спадкової справи №536/2021 від 20.11.2021р не міститься (а.с.135-146). Станом на 20.11.2021р, спадкова справа є незавершеною, оскільки свідоцтва про право на спадщину на будь-яке спадкове майно не видавалися.

Також, в матеріалах спадкової справи №536/2021 від 20.11.2021р відсутні відомості стосовно запитів нотаріуса, з метою встановлення фактичної спадкової маси, на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_2 (рухомого, або нерухомого майна, банківських вкладів тощо).

В матеріалах справи міститься лист-претензія №SAMDN50OTC001966556 від 06.12.2021р, яка направлялась відповідачу ОСОБА_1 , з проханням погашення останнім заборгованості спадкодавця ОСОБА_2 у розмірі 16 544,52 грн за кредитним договором №б/н від 22.05.2009р, проте претензія залишена без будь-якого реагування (а.с.110).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що спадкоємець ОСОБА_1 повідомляв АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019р №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Разом з тим, за змістом положень ст.1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю померлому ОСОБА_2 - в матеріалах даної справи відсутні.

Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі №320/6489/16-ц від 21.08.2019р.

З матеріалів справи слідує, що після дня смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розмір заборгованості за кредитним договором не залишався незмінним, а позивач продовжував нараховувати відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом та пеню, а тому згідно розрахунку за договором № б/н від 22.05.2009р заборгованість клієнта ОСОБА_2 станом на 16.01.2022р становить 16 544,52 грн, з якої: 16 033,14 грн. - заборгованість за тілом кредита, 511,38 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.29).

Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 30.03.2012р «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нараховані позивачем до сплати зобов`язання після 01.11.2019р фактично не пов`язані з особою позичальника ОСОБА_2 і не можуть присуджуватися для сплати ОСОБА_1 .

Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» і позичальником ОСОБА_2 припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини також не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно після смерті ОСОБА_2 , а тому і не набув статусу спадкоємця, а відтак у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Крім того, оскільки зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 позичальника ОСОБА_2 відносини між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» і позичальником договору припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16.

Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт наявності та обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця, що дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживав постійно разом зі спадкодавцем, зокрема на час відкриття спадщини матеріали справи не містять.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) міститься висновок, зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

ВС у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 158/1838/19 (провадження № 61-6753св20) підкреслив, що частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Доводи апеляційної скарги, що суд не встановив обсяг спадкового майна та його вартість, не визначив межі відповідальності спадкоємця за боргом спадкодавця, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене покладається на суд у разі доведеності та обґрунтованості вимог кредитора. Однак, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 набув статусу спадкоємця.

Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова