ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 грудня 2023 року

м.Харків

справа № 639/8/23

провадження № 22-ц/818/2221/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря Куцай К.І.

учасники справи:

позивач Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича, який здійснює представництво інтересів держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 серпня 2023 року, постановлене суддею Гаврилюк С.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 493698,87 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 серпня 2023 року позов Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0033 загальною площею 0,4 га за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 493698 грн 87 коп. Компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Харківській обласній прокуратурі судовий збір у розмірі 7405 грн 48 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що між ним та Харківською міською радою не виникло правовідносин, що передбачають кондикційний позов, оскільки земля із власності Харківської міської ради не вибула. Позов поданий у зв`язку із незаконним користуванням земельною ділянкою, проте вимог про повернення земельної ділянки або її вартості не ставиться. Апелянт наголошує, що ним придбано майно, яке розташоване на земельній ділянці, посилання у позові на те, що земля використовується для обслуговування майна не доведена, а спонукання до укладення договору з міською радою є втручанням у мирне володіння майном. Також суттєвим є питання, в зв`язку з чим прокуратура почала перевірку та встановила, начебто, використання земельної ділянки для обслуговування будівлі.

Харківська обласна прокуратура надала відзив на апеляційну скаргу, просила судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту виникнення права власності на нежитлове приміщення «А-2» площею 640,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності, відповідач не оформив речове право на земельну ділянку, а саме: не уклав з Харківською міською радою договору оренди землі. Таким чином фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ст. 1212 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2013 року власником нежитлового приміщення літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.29-30, 45-48).

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 20.07.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :13:009:0033 площею 0,4000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності; цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; вид використання: для реконструкції нежитлової будівлі під адміністративні, проектні та дослідні приміщення з будівництвом приміщень майстерень, компресорної, гаража та влаштування автостоянки службового транспорту. Дата державної реєстрації земельної ділянки 20.05.2013 (а.с.23-28).

05.11.2021 головним спеціалістом відділу інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Павловським Романом Володимировичем складено Акт обстеження земельної ділянки, яким встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2021 № 283159967 право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м по АДРЕСА_1 з 29.07.2013 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2013 № 1716. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021 № НВ-021 земельна ділянка (кадастровий номер :13:009:0033) площею 0,4000 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.05.2013. Проведеним на місцевості обстеженням встановлено, що земельна ділянка площею 0,4000 га (кадастровий номер :13:009:0033) по АДРЕСА_1 використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 . Зазначена земельна ділянка огороджена, вільний доступ відсутній. До даного Акту додано план-схему (а.с.33-35).

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 12.09.2022 № 2208/0/225-22 щодо вжиття заходів щодо державної реєстрації речових прав Харківської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :13:009:0033 за адресою: АДРЕСА_1 , проведення реєстрації права власності Харківської міської ради на зазначену земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» буде можливе після повного відновлення роботи центрів надання адміністративних послуг м. Харкова (а.с.54).

На лист від 29.06.2021 № 52-102-2174 Головне управління ДПС у Харківській області повідомило Керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова про те, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не сплачує (а.с.31,32).

Згідно з розрахунком суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства, складеного на підставі Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.05.2020 та від 22.07.2021, розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 31.10.2021 складає 4993698,87 грн (а.с.38-40).

Головним Управлінням ДПС у Харківській області Бондаренку О.Г. винесено податкове повідомлення-рішення № 8-2030 від 03.06.2021 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за податковий період 2021 рік у розмірі 31846,46 грн (а.с.215).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 у справі № 520/4763/2020, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.09.2019 № -2030 (а.с.172-181).

Зі змісту постанови вбачається, що ГУ ДПС у Харківській області визначив непередбачене податковим законодавством правило та поклав на платника податків обов`язок - отримати довідку (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки своєї земельної ділянки, чим порушив ст. 286 ПК України, якою не передбачено отримання, та надання платником податків довідки (витягу) з Держгеокадастру. Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.09.2019 № -2030 є протиправним та підлягало скасуванню.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилалася на те, що ОСОБА_1 , набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив договір оренди землі. Тому наявні підстави для застосування вимог ст. 1212 ЦК України. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 493698,87 грн за період з 01.01.2020 по 31.10.2021 року за 21 місяць.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України.

За приписами ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи зі змісту зазначених статей, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2013 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення літ. «А-2», загальною площею 640,8 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.29).

Виникнення права власності у відповідача на об`єкти нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

ОСОБА_1 з 29.07.2013 року правомірно володіє нежитловою будівлею літ. «А-2», загальною площею 640,8 кв.м по АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :13:003:0033 загальною площею 0,4000 га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :13:003:0033 розміром 0,4000 га, яка розташована за вищевказаною адресою, сформована 20.05.2013 року; входить до земель житлової та громадської забудови, для реконструкції нежитлової будівлі під адміністративні, проектні та дослідні приміщення, є об`єктом комунальної форми власності та використовується для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень.

Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Новобаварська окружна прокуратура, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 493698,87 грн., вказувала, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.01.2020 року по 31.10.2021 року, внаслідок чого Харківська міська рада (орган місцевого самоврядування) був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси держави в особі громади щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Зважаючи на те, що відповідачем не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_1 , зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останньому право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно, у ОСОБА_1 виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку, яка перебуває в його користуванні. Цього обов`язку відповідач не виконав, а, отже, без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Харківської міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Позивачем визначено розмір безпідставно збережених відповідачем коштів на підставі розрахунків, в яких враховано:

- площу будівлі, право власності на яку зареєстрована за позивачкою;

-загальну площу будівель, які розташовані на земельній ділянці;

-площу всієї земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0033, в межах якої розташовані вказані нежитлові приміщення.

Всі розрахунки, коефіцієнти та їхні значення були здійснені міською радою на підставі витягу з технічної документації від 05.05.2020 року про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0033, розташованої по АДРЕСА_1 .

Розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності здійснений Харківською міською радою пропорційно площі нежитлових приміщень до загальної площі земельної ділянки, з урахуванням вимог ч. 286.6 ст. 286 ПК України.

Верховний Суд у справі №922/1646/20 дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо. Таким чином розрахунок позивача не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не спростовано розміру земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належать йому на праві власності, а також не спростовано розміру безпідставно збережених коштів.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Харківською міською радою майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність права позивача на звернення до суду, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до копій листів № В-25/20 від 23.01.2020 та № П-65/20 від 12.02.2020 Департамент територіального контролю виконавчого комітету Харківської міської ради повідомляв ОСОБА_1 щодо виявлення факту використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 без документів, що посвідчують право власності або користування нею, без державної реєстрації прав на неї та без здійснення плати за користування; запропоновано добровільне відшкодування Харківській міській раді безпідставно збережених коштів на використання земельної ділянки та попереджено, що у разі відмови добровільно відшкодувати збережені кошти, Департаментом буде подано позов до суду про їх стягнення (а.с.41-44).

Як вбачається з інформації Департаменту територіального контролю та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.08.2021 № 16699/0/226-21, наданої на запит Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова від 29.06.2021 № 52-102-2173 вих.21, матеріали щодо законності використання земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0033 разом з оригіналом акту обстеження земельної ділянки передані листом Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 08.10.2020 № 15948/0/226-20 до прокуратури Харківської області для вжиття заходів представницького характеру. Як наслідок, заходи правового реагування шляхом звернення до суду з позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 . Департаментом не вживалися (а.с.19-22).

18.10.2021 керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Купріянов В.Б. направив Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради лист, в якому зазначив, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером :13:009:0033 за адресою: АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без держаної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 Земельного кодексу України на неї, чим завдано шкоди інтересам держави, у зв`язку з чим просив надати розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки без правовстановлюючих документів на неї, а також належним чином оформлений акт обстеження земельної ділянки з додатками (а.с.36).

Листами від 15.07.2022 та від 28.12.2022 керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Купріянов В.Б. повідомив Харківську міську раду про свій намір звернутися до суду за захистом інтересів держави в особі Харківської міської ради з позовом до ОСОБА_1 щодо стягнення коштів у розмірі 493698,87 (а.с.49-53, 55-59).

Таким чином, прокурором в межах наданих повноважень було подано позов в інтересах Держави в особі Харківської міської ради, щодо недоотриманих коштів до бюджету.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови виготовлено 07.12.2023