Єдиний унікальний номер 722/1683/23
Номер провадження 2/722/320/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря судових засідань Ткач Н.П.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

та представника третьої особи Войняк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 за первісним позовом звернулася в суд із вказаним вище позовом.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 24.02.2017 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від цього шлюбу у неї з відповідачем народилася спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але їхній шлюб згодом було розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області №722/191/21 від 21.04.2021 р. На цей час вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 . Ще до розірвання шлюбу вона з відповідачем через розбіжності у сімейному житті припинили спільне проживання і спільне ведення домогосподарства. При цьому, відповідач виїхав на проживання в с.Михалкове Дністровського району, де оселився у будинку своєї мами і до того ж забрав з собою їхнього спільного сина, хоча вона заперечувала проти цього. Позивачка неодноразово намагалася шляхом перемовин з відповідачем врегулювати питання про повернення дитини до неї, але їй це досі не вдавалося. А у лютому 2021 року відповідач звернувся до Сокирянського райсуду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Наказом Сокирянського райсуду від 25.02.2021 р. було постановлено стягувати з неї на утримання дитини на користь відповідача частину від доходів .

Весь період проживання їхньої дитини у відповідача вона неодноразово регулярно приїжджала у с.Михалкове, намагаючись зустрітися з сином і щоб відповідач дав їй дитину хоча б на певний час, намагалася домовитися з відповідачем про повернення дитини, але відповідач постійно відмовляв. Позивачка з цього приводу зверталася до органів поліції, а також до відділу сім`ї і молоді Сокирянської міськради. Однак, протягом всього часу на всіх рівнях їй рекомендували вирішувати питання шляхом домовленостей з відповідачем, але домовитися з ним не вдається, навіть не дивлячись на те, що дитина сама просить, щоб відповідач хоча б пускав його до неї.

Зазначає, що їй належить будинок в АДРЕСА_1 , в якому вона проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та її братом ОСОБА_8 . Її матеріальна забезпеченість достатня для утримання дитини в належному стані.

Вважає, що дитині в цьому віці і на цей час буде краще проживати разом із матір`ю, саме це буде відповідати найкращим інтересам дитини та просить визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю в с.Олексіївка Дністровського району Чернівецької області.

09.10.2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування, у якому просить у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що 24.02.2017 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2012 року справа № 722/191/21. У вказаному рішенні суду встановлено, що з серпня 2020 року сторони разом не проживають, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. Від спільного проживання мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком. Спору щодо визначення місця проживання дитини на момент розлучення не було. Відповідач по справі ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, а отже і проти тих обставин, що їхня спільна дитина надалі буде проживати з батьком також не заперечувала. До рішення суду про розірвання шлюбу, коли подружжя вже не проживало разом і малолітній син сторін був зареєстрований і проживав разом з батьком, 25 лютого 2021 року на підставі зави про видачу судового наказу про стягнення в порядку наказного провадження аліментів на дитину було видано судовий наказ про стягнення в порядку наказного провадження із ОСОБА_9 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № НОМЕР_4 Вих.29.6 - 36/13368 від 22.09.2023 року станом на 22.09.2023 року ОСОБА_9 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі - 99 117, 38 за період лютий 2021 року - серпень 2023 року. Таким чином, даний факт доводить, що матір дитини злісно ухиляється від сплати аліментів та не бере участі в утриманні дитини.

Малолітній син ОСОБА_5 з серпня 2020 року проживає разом з батьком у будинку по АДРЕСА_2 , що належить матері позивачу ОСОБА_11 та знаходиться на одноособовому вихованні і утриманні батька. Враховуючи, що спільний син сторін вже більше трьох років проживає тільки з батьком, позивач має стабільний дохід, має постійне місце проживання, вдруге не одружений та не перебуває ні з ким у цивільному шлюбі, весь свій вільний час присвячує виключно дитині, створив більш сприятливі умови для проживання сина, його гармонійного фізичного і психологічного розвитку, допомагає йому у навчанні, старанно виховує, піклується про його здоров`я, а матір дитини з серпня 2020 року не бере участь у його вихованні і утриманні вважаємо, що на даний час і в подальшому проживання малолітнього сина з батьком, буде краще відповідати інтересам дитини, яка потребує любові, постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім цього, позовні вимоги зустрічної позовної заяви, заявлені ОСОБА_3 не визнають та просять відмовити у їх задоволені. На обґрунтування позовних вимог пояснила суду, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , з якою спільно проживала з моменту його народження до 24.08.2020 року . Цього дня між нею та її чоловіком ОСОБА_3 відбувалась сварка на ґрунті неприязних відносин з свекрухою, під час якої її чоловік вигнав її з будинку, при цьому дитину їй не віддав, а його забрала до себе сестра відповідача. Після припинення спільного проживання, позивачка проживала в орендованому будинку в с.Олексіївка, оскільки офіційно була працевлаштована в «Буковинському саду». На той час у неї з відповідачем була усна домовленість про те, що дитина буде проживати з батьком в с.Михалкове з понеділка по п`ятницю, а на вихідних з матір`ю в с.Олексіївка. Такі умови їх влаштовували обох та це робилось для того, щоб не відривати дитину від навчального процесу, так як син відвідував садок в с.Михалкове. Вони навіть планували звернутись до нотаріуса щоб офіційно укласти договір щодо визначення графіку проживання сина, однак починаючи з 18 листопада 2020 року відповідач перестав виходити на зв`язок та категорично заперечував щоб дитина на вихідних залишалась з матір`ю, мотивуючи це тим, що у неї неналежні умови проживання, однак умови в орендованому будинку були належними. З цього часу, відповідач чинив перешкоди у спілкуванні з сином, не пускав позивачку, коли вона приїжджала, заборонив в садочку вихователям забирати дитину та спілкуватись з нею. З цього приводу позивачка неодноразово була змушена звертатись за допомогою до поліції, а також до соціальних працівників, якими було здійснено обстеження умов проживання, як у матері так і у батька, та рекомендовано вирішити спір у добровільному порядку або звернутись до суду. Добровільно домовитись їм не вдалось, та у неї був обірваний будь - який зв`язок з сином. Також у цей час позивачка втратила документи, що перешкоджало їй офіційно працювати, та вона була змушена переїхати до м.Києва щоб влаштуватись на роботу неофіційно допоки відновить свої документи. Вже коли син пішов до школи, позивачка навідувала його, також спілкувалась з директором з приводу навчання дитини, та навіть одного разу забрала сина з уроків для того щоб відвести до лікарні, оскільки у нього були проблеми з мовленням. Лікарі підтвердили, що у сина є відхилення розвитку мовлення та було рекомендовано відвезли дитину в лікарню в м.Чернівці на обстеження до спеціалістів, однак батько дитини не дозволив їй цього зробити. Протягом всього часу після розірвання шлюбу, коли дитина залишилась проживати з батьком, позивачка не мала змоги забрати дитину та бачитись з нею, оскільки придбала будинок та займалась його відновленням щоб створити належні та комфорті умови для проживання сина. Всі її кошти йшли на облаштування придбаного будинку, тому вона не мала змоги сплачувати аліменти. Крім того, вважала що кошти з аліментів не будуть витрачені на утримання сина, а колишній чоловік витрачатиме їх на власні потреби. Вважає, що на даний час вона в повній мірі може повноцінно забезпечити всім необхідним дитину, оскільки створила всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку сина. У будинку вона проживає разом зі своїм чоловіком, з яким уклала шлюб у 2021 році, інколи у них гостює дочка її чоловіка від першого шлюбу, однак вони подбали про те, щоб у кожного були свої окремі кімнати для комфортного проживання. Позивачка має постійний дохід, оскільки працює вдома майстром з манікюру і достатньо заробляє для того, щоб забезпечити сина всім необхідним.

Відповідач за первісним позовомОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі та просили у задоволенні даних вимог відмовити, також у судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.На обґрунтування своїх заперечень вказував на те, що з 2020 року після припинення спільного проживання з позивачкою, їхній спільний син залишився проживати разом із ним. За три роки позивачка жодного разу не приїжджала на день народження до дитини, не була присутня на випускному в садочку, а також на першому дзвонику у школі. З періодичністю приблизно один раз на рік, вона приїжджала, влаштовувала скандал, викликала поліцію і знову зникала на рік. Відповідач жодним чином не перешкоджав їй бачити дитину, лише одного разу вона з`явилась в садочку, коли син спав і вихователька не хотіла його будити, тоді вони перетелефонували до нього і він приїхав в садочок, а позивачка викликала поліцію. Ще був випадок коли вона прийшла до школи, під час уроків, цим самим зриваючи навчальний процес, тому він був проти таких побачень. Зазначає, що йому не перешкоджає його робота виховувати і утримувати їхнього спільного сина, він заробляє щодня та ніколи не відмовляє ні в чому сину. В будинку він створив належні умови для зростання дитини, у нього є своє окреме спальне місце, однак інколи він виявляє бажання спати з батьком. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання, батько придбав йому комп`ютер, мобільний телефон і все що йому необхідно в цьому віці для комфортного життя.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Войняк Н.І. підтримала висновок Органу опіки та піклування Сокирянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_3 . Крім цього, пояснила, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до Служби у справах дітей чи органу опіки та піклування з приводу того, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у спілкуванні з їхнім сином ОСОБА_5 та не дає можливості приймати участь у його вихованні

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що являється двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_1 . Їй відомо, що після розірвання шлюбу, спільна дитина залишилась проживати разом з батьком, однак чому було прийнято таке рішення їй невідомо. Позивачка проживала в с.Олексіївка, де працювала майстром манікюру. Також їй відомо, що позивачка багато раз приїздила в школу щоб побачити сина, і спілкувалась з ним в присутності вчителів. Одного разу вона також була присутня під час їхнього спілкування в стінах школи, де вони розмовляли, грались. Однак, батько дитини заперечував щоб мати бачилась з сином та чинив їй перешкоди у цьому. Зокрема, одного разу коли позивачка хотіла забрати сина на обстеження в лікарню з приводу того, що він погано розмовляє, батько категорично був проти, так як боявся, що вона не поверне дитину. На думку свідка, позивачка не забирала тривалий час сина до себе, оскільки не мала власного будинку, а лише орендувала квартиру.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та їхніх представників, врахувавши їх доводи, допитавши свідка, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується первісна та зустрічна позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , 24.02.2017 року уклали шлюб, який було розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21.04.2021 року ( справа №722/191/21).

Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.05.2017 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом № 104.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої 26.06.2023 року Олексіївським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області за №169, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за зазначеною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - брат.

Згідно акту обстеження умов проживання від 30.08.2023 року №3, складеного членами комісії в складі: старости Олексіївського старостинського округу - Дімітрієвої Н.І., діловода - ОСОБА_14 та соціального фахівця ЦНСП - ОСОБА_15 , проведено обстеження умов проживання будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На час перевірки дійсно проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , на даний час проходить службу в ЗСУ. Умови проживання в будинку задовільні. Житловий будинок складається з трьох житлових кімнат та кухні. В будинку є окрема дитяча кімната, яка облаштована місцем для навчання та сну. Є шкільне приладдя та одяг, іграшки. На присадибній ділянці вирощують всі необхідні овочі. В холодильнику є продукти харчування.

Згідно довідки виданої 12.02.2021 року Михалківським старостинським округом, ОСОБА_3 , 1979 року народження, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . До складу його сім`ї входять: ОСОБА_5 ,2017 року народження - син; ОСОБА_11 ,1955 року народження - мати; ОСОБА_9 , 1998 року народження - дружина.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2023 року №320641043, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про доходи від 23.07.2022 року, загальна сума доходу за 2022 рік, який отримав ОСОБА_13 , становить 146857,24 грн.

Згідно довідки виданої 21.08.2023 року Олексіївською початковою школою - філії ОЗ «Гвіздівецький ліцей» за №30, ОСОБА_5 , 2017 року народження, буде зарахований до 1 класу Олексіївської початкової школи, після подання відповідних документів.

Згідно довідок про результати розгляду звернення, виданих 29.12.2021 року та 30.12.2021 року ВП №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області, вбачається, що розглянувши звернення ОСОБА_9 , було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являється колишнім чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовляє останній у побаченні з їхнім спільним сином ОСОБА_5 , 2017 року народження. За результатами проведених перевірок, ОСОБА_9 було рекомендовано укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини з метою уникнення у подальшому конфліктних ситуацій.

Згідно довідки-характеристики, виданої 06.10.2023 року Олексіївським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька с.Олексіївка Дністровського району Чернівецької області за час проживання в селі зарекомендувала себе добре. В громадських місцях та побуті поводить себе позитивно. Одружена. Тимчасово не працює.

Судом також встановлено, що згіднодовідки про зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб, виданої 21.09.2023 року Михалківським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області за №441, ОСОБА_3 , 1979 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним за зазначеною адресою зареєстрований та проживає його малолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на його утриманні.

Згідно акту обстеження умов проживання від 03.10.2023 року №459, складеного членами комісії в складі: старости Михалківського старостинського округу - Білоткача А.І., головного спеціаліста з питань діловодства - ОСОБА_18 та соціального фахівця - ОСОБА_16 , проведено обстеження умов проживання будинку за адресою: АДРЕСА_2 . На час перевірки за зазначеною адресою дійсно проживають: ОСОБА_11 ,1955 року народження, ОСОБА_3 ,1979 року народження, ОСОБА_17 , 2017 року народження. Комісією встановлено, що ОСОБА_5 на протязі останніх 3-х років проживає і перебуває на утриманні батька ОСОБА_3 , який забезпечує його всім необхідним.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_5 від 20.10.2023 року, станом на 20.10.2023 року ОСОБА_9 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2017 року народження у розмірі 105 778,88 грн.

Як вбачається із витягу з ЄРДР №1 від 12.10.2023 року, за заявою ОСОБА_3 від 11.10.2023 року в ЄРДР 12.10.2023 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000182 та внесено відомості про те, що 11.10.2023 року о 16 год. 07 хв. із заявою звернувся громадянин ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_2 , про те, що його колишня дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , не сплачує аліменти на утримання спільного малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно статті 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, згідно висновку Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області №276 від 29.11.2023 року, доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому також встановлено, що фактично ОСОБА_5 протягом 3-х років проживає разом з батьком ОСОБА_3 та перебуває на його утриманні за адресою АДРЕСА_2 . Батько забезпечує сина всім необхідним.

Виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області прийняв рішення №276 від 29.11.2023 року, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 .

Визначаючи місце проживання малолітньої дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини встановив, що ОСОБА_5 , протягом 3-х останніх років проживає разом із батьком, який створив всі якнайкращі умови для проживання сина, оскільки мати з ним не проживає тривалий час, який приділяє сину більшу увагу і турботу, завжди жертвує своїми особистими потребами заради того, щоб забезпечити дитині найкращі можливі умови для фізичного, морального та духовного розвитку, купляє продукти харчування, одяг. Батько справляється з своїми обов`язками, взявши на себе обов`язок забезпечення дитини під час відсутності матері. З цієї причини він прийняв на себе усі видатки, що пов`язані зі здоров`ям та розвитком дитини.

Отже, ОСОБА_3 , як батько, здатний забезпечити дитині належні умови для зростання, виховання та утримання.

При цьому суд зазначає, що мати дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у їх житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

Визначення місця проживання дітей з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту присудження судом аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина, а саме з лютого 2021 року по жовтень 2023 року включно, позивачкою не сплачувались аліменти на утримання сина, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 105 778,88 грн.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України був опитаний неповнолітній ОСОБА_5 , який на запитання суду, відповів, що бажає проживати спільно саме з батьком ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Зазначена позиція наведена в Постанові Верховного суду від 21.07.2021 у справі №404/3499/17.У вказаній справі вирішувався спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей. Так судами ураховано, що позивачка уклала новий шлюб, однак доказів того, що діти добре знайомі з ним і між ними існують такі відносини, які не будуть для них обтяжливими чи складними матеріали справи не містять, особливо зважаючи на особливості дітей та вочевидь існуючі ускладнення з їх комунікацією. Проживання дітей з малознайомою сторонньою людиною, може становити певні ризики для їх душевної рівноваги, особливо на початку спільного їх проживання. Вказана позиція Верховного суду в певній мірі співпадає з обставинами даної справи, де мати неповнолітньої дитини свідомо пішла з родини, залишила дитину з батьком та почала проживати з іншим чоловіком, і до суду звернулась з позовом лише через три роки після того, як залишила дитину.

Отже, суд, проаналізувавши матеріали справи, та надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, також врахував, що син тривалий час проживає з батьком та бабусею, що свідчить про формування у нього прив`язаності до батька, речей, побуту, сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, не вважає за доцільне змінювати місце проживання дитини із матір`ю.

Враховуючи те, що син проживає з батьком, суд вважає, що у разі його примусового переміщення для постійного проживання з матір`ю можуть настати чинники, які спровокують вкрай негативні наслідки для подальшого розвитку цієї дитини, може призвести до стресового стану.

Суд, під час розгляду справи не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання сина з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, оскільки остання проживає з другим чоловіком, не надала доказів його бажання та згоди прийняти дитину в сім`ю, займатися її вихованням та забезпечити сприятливе середовище.

Матеріали справи не містять переконливих доказів, що проживання сина із матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватись про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина проживає.

При цьому, вирішуючи даний спір, суд не бере до уваги твердження позивачки про те, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди в спілкуванні із сином, хоча і констатує, що дійсно, подекуди, мали місце деякі випадки перешкод у її спілкуванні з дитиною з боку ОСОБА_3 , що підтверджується її зверненнями в поліцію та показанням свідка, яка була допитана в судовому засіданні, оскількивказані обставини не є предметом розгляду даного спору. Крім цього, позивачка на підтвердження зазначених обставин не надала до суду жодних належних і допустимих доказів того, що вона зверталась із письмовою заявою до органу опіки та піклування про встановлення порядку участі матері у вихованні малолітньої дитини.

Суд зауважує, що згідно статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Щодо посилань представника ОСОБА_2 на принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц важливим є застосування вимог ст. 141 Сімейного кодексу України, яка говорить про рівність прав матері та батька, частин 1, 2 ст.161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В постанові також визначено, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС у вказаній постанові відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У вказаній постанові Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам на підтвердження обставин, викладених у первісному позові та у зустрічному позові судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 майже весь час мешкає з батьком, який створив для неї всі необхідні умови проживання, враховуючи її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, емоційну близькість до батька, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, що підтверджується матеріалами справи, створення для дитини необхідних умов для розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд вважає за необхідне визначити місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_3 , що за встановлених судом обставин, найбільш відповідає інтересам дитини.

Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дитини в їх сукупності, а також, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_3 слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 48, 51, 76-82, 83, 89, 106, 110, 141, 158, 175, 246, 258-259, 268, 273, 280-284, 354-356 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 07.12.2023 року.