РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.11.2023

Справа № 522/11200/23

Провадження № 2/522/5072/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Ярема Х.С., при секретарі Кніш Д.А.,

розглянув за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України.

ВСТАНОВИВ:

14.06.2023 АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд:

- стягнути з відповідача 535 809,81 грн. заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

14.07.2023 відкрито загальне позовне провадження.

21.09.2023 закрито підготовче провадження.

Позивач просив справу розглядати без його участі.

Відповідач повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та шляхом отримання судової повістки 02.10.2023 (рекомендоване повідомлення № 924, отримано 23.08.2023). Клопотань чи заяв, пов`язаних з розглядом справи не надав, причини неявки не повідомив.

За сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Сенс банк» (правонаступник АКБСР «Укрсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк») виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 2007/13-2.06/720 від 27.11.2007. Невиконання зобов`язань боржника встановлено рішенням Третейського суду, на підставі якого Дніпровським районним судом м. Києва 13.07.2012 прийнято рішення про видачу виконавчого листа № 2604/13413/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 746 819,89 грн. заборгованості, 7 841,05 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

12.02.2013 постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ виконавчий документ № 2604/13413/2012 Дніпровського районного суду м. Києва повернутий стягувачеві в порядку п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки грошове зобов`язання залишилось не виконаним відповідачем, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 - 111 040,86 грн., інфляційні витрати за період з березня 2017 по лютий 2022 - 424 768,94 грн., всього 535 809,81 грн., за ст. 625 ЦК України, як особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено фактичні обставини справи.

27.11.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №2007/13-2.06/720, за яким ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 80 600 доларів США зі сплатою 13,5% річних. Кінцевий термін повернення заборгованості 26.11.2017.

03.12.2010 постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в складі третейського судді Білоконь Ю.М. прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 746 819,89 грн. та 7 841,05 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК»

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2012 (справа №2604/13413/12) заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» 746 819,89 грн. та 7 841,05 грн. витрат.

12.02.2013 постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ Баєнко Я.В. виконавчий документ № 2604/13413/2012 Дніпровського районного суду м. Києва повернутий стягувачеві в порядку п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» без виконання.

АТ «Альфа Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (АКБСР «Украсоцбанк», ПАТ «Укрсоцбанк»).

АТ «Сенс Банк» є правонаступником всіх прав і зобов`язань АТ «Альфа Банк».

Висновки суду.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних ті інфляційних втрат, нарахованих боржнику ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання боржником.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошові зобов`язання перед позивачем які визначені рішенням третейського суду, на підставі якого Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Відповідач не надала суду доказів на спростування обставин щодо не виконання нею грошових зобов`язань перед ползивачем.

З огляду на це, у разі, якщо ОСОБА_1 порушила грошові зобов`язання, в позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Згідно вимог ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних (а.с.6).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц.

Кредитором нараховано 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання в період з 12.03.2017 по 23.02.2022 та інфляційні втрати за період з березня 2017 по лютий 2022.

При цьому, позивач звернувся до суду 08.06.2023, про що свідчить штамп на почтовому конверті (а.с.37).

Тобто, враховуючи те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, позивач мав би розраховувати заборгованість за період з 08.06.2020 по визначені ним дати, тобто, в межах трирічного строку позовної давності.

Однак, суд зауважує, що відповідач не просить суд про застосування позовної давності.

Також, відповідач не надає доказів на спростування розрахунків заборгованості по 3% річних та інфляційним втратам.

Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у сумі 111040,86 грн. та інфляційних витрат за період з березні 2017 по лютий 2022 в сумі 424768,94 грн., а загалом 535809,81 грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суму задоволених вимог у розмірі 8 037,15 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК () три відсотки річних та інфляційні втрати в розмірі 535 809,81 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК судовий збір в розмірі 8 037,15 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.12.2023.

Суддя Ярема Х.С.