Справа № 740/3524/22
Провадження № 2/740/135/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

учасники справи:

-представник позивача - ОСОБА_1 ,

-відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,

установив:

У жовтні 2022 року виконавчий комітет Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї неповнолітньої дочки. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.08.2021 ОСОБА_3 відібрана від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 28.06.2021 № 136 ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 28.10.2021 № 406 над ОСОБА_3 призначено піклувальника - ОСОБА_4 , рідну сестру, з котрою ОСОБА_3 проживає.

Відповідачка протягом року, що пройшов з моменту набрання рішенням законної сили про відібрання дитини, не виявила бажання повернути дочку на своє виховання та утримання, до виконавчого комітету із заявою про надання висновку про доцільність повернення ОСОБА_3 на її виховання та утримання не зверталася. Також до Талалаївської сільської ради не надходило інформації про відповідне звернення відповідачки до суду.

Оскільки відповідачка свідомо не займається вихованням своєї дитини, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав та у разі позбавлення прав, залишити ОСОБА_3 на утриманні її піклувальника ОСОБА_4 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2022 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10-00 год. 15 грудня 2022 року.

У подальшому підготовче засідання неодноразово відклалося з різних причин.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2023 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 15 травня 2023 року 09-00 год., яке відкладено на 26 травня 2023 року 09-00 год.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі з викладених у ньому обставин та просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона бере участь у житті дочки, спілкується з нею, купує необхідні речі, допомагає їй фінансово. Також пояснила, що у березні 2022 року вона виїхала за кордон у зв`язку з воєнним станом в Україні, там у неї погіршилося здоров`я, вона лікувалася. Після цього приїздить в Україну не часто. Вважала працівників виконкому - позивача некомпетентними, а тому не бажає з ними спілкуватися.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 10 січня 2006 року серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2021 року, яке набрало законної сили 28.09.2021, відібрано неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, передавши представнику органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Рішенням Виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 28 вересня 2021 року № 136 неповнолітній ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, визначено тимчасовим місцем проживання дитини - сім`ю її рідної сестри ОСОБА_4 , яка проживає по АДРЕСА_1 , з подальшим призначенням їй піклувальника (а. с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 28 жовтня 2021 року № 406 ОСОБА_4 призначено піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_3 , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 7).

Відповідно до довідки, виданої директором ННВК № 16 «Престиж» ОСОБА_5, всі питання організації навчання ОСОБА_3 вирішувалися за безпосередньої участі її старшої сестри Насті. Мати ОСОБА_2 участі у житті ОСОБА_3 не приймала, жодного разу не приходила до школи, не спілкувалася з класним керівником, вчителями, за рік - дві телефонні розмови з класним керівником.

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Усупереч викладеному, позивачем не надано суду висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , а також жодних доказів на підтвердження обстеження умов проживання, як дитини в м. Ніжині, так і матері в с. Талалаївка Ніжинського району.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У п. 17 указаної постанови роз`яснено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Разом з цим за змістом п. 18 зазначеної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі Хант проти України (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 57, 58).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що с уд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому суд ураховує позицію відповідачки, яка брала активну участь у розгляді вказаної справи, навіть перебуваючи за кордоном у зв`язку з вимушеною евакуацією через вторгнення військ рф на територію України, цікавилася справою, надсилала до суду відповідні клопотання, і в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно її дочки ОСОБА_3 .

У справі не встановлено наявності виключних обставин, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини.

Разом з цим у справі відсутні жодні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів державної влади, притягнення її до адміністративної відповідальності, а також профілактичної бесіди.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, відповідачка продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Як вже зазначалося, позивачем не надано висновку органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідності застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 138, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Виконавчого комітету Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 07.06.2023.

Суддя І. М. Шевченко