Справа № 175/4799/21
Провадження № 2/175/1397/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойка О.М.

при секретареві - Коломоєць Т.А.

за участі: позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - Марченко В.А.

розглянувши у судовому засіданні в смт. Слобожанське у загальному позовному провадженні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та нотаріуса Кобрусевої Любові Віталіївни Дніпровської районної державної нотаріальної контори, про визнання спадкоємця такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на спадщину, зобов`язання нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право на спадщину -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та нотаріуса Кобрусевої Любові Віталіївни Дніпровської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадщину.

Справа, згідно автоматизованого розподілу справ між суддями була розподілена до провадження судді Бойко О.М.

В листопаді 2021 року первісний позивач ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 та нотаріуса Кобрусевої Любові Віталіївни Дніпровської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадщину.

19 вересня 2022 року позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №174.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року, внаслідок цих обставин провадження по справі було призупинено до залучення у справі правонаступника позивача.

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року було витребувано у Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4

05 травня 2023 року до суду надійшли матеріали спадкової справи №10/2023 відносно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року провадження по справі було поновлено та призначено до розгляду питання залучення правонаступника після первісної позивачки, оскільки матеріали спадкової справи надали суду підстави вважати, що обставини, які викликали зупинення провадження у даній справі відпали.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем за значеного в заповіті її майна є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та подала відповідну заяву до матеріалів справи про залучення її у справу в якості правонаступника.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року, у справі правонаступницею померлої позивачки ОСОБА_4 , було залучено ОСОБА_1 .

В уточнених позовних вимогах позивачка ОСОБА_1 просить суд:

-Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (ІПН НОМЕР_3 ) такою, що не прийняла спадщину на майно, що належало померлому ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 .

-Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка мала б належати ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 , та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається з:

-1/2 часки житлового будинку глиновалькового, обкладеного цеглою А-1, загальною площею цілого будинку 100,2 кв.м., з яких житлова площа складає 49,5 кв.м., з житловою прибудовою А'-1, прибудовою а, та відповідної частки слідуючих господарських будівель і споруд: вбиральні цегляної Г, лазні шлакоблочної Е, літньої кухні шлакоблочної Ж, вбиральні цегляної З, входу в пд. И, колодязів К, К', огорожі № 1, 3-8, замощення І, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 0,1000 га, що належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-з земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-з земельної ділянки площею 0,0058 гектарів, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 .

-Крім того, позивач Соколовська просить суд : Зобов`язати Кобрусеву Любов Віталіївну - нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом (серія та номер: 1-3018, 1-3021, 1-3024 виданих 10.10.2019 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою (Спадкова справа № 947/2008) щодо виключення ОСОБА_3 з осіб, що мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , та видати ОСОБА_1 , як спадкоємцю, нові свідоцтва про право на спадщину.

-Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ОСОБА_4 судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно із договором купівлі-продажу від 26 грудня 1986 року (дублікат договору від 14 березня 2002 року) ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 1/2 частину жилого будинку площею 155 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

14.02.2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 474838, виданого Підгородненською міської радою, згідно рішення № 1633-15/5 від 16.11.2007 року, за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:044:0070.

14.02.2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 474839, виданого Підгородненською міської радою, згідно рішення № 1633-15/5 від 16.11.2007 року, за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0058 гектарів, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:044:0071.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкоємцями після його смерті, як зазначає нотаріус Кобрусева Л.В., є донька ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4 .

Спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , з врахуванням переобладнання та прибудов до будинку складається з:

- 1/2 частини житлового будинку глиновалькового, обкладеного цеглою А-1, загальною площею цілого будинку 100,2 кв.м., з яких житлова площа складає 49,5 кв.м., з житловою прибудовою А'-1, прибудовою а, та відповідної частки слідуючих господарських будівель і споруд: вбиральні цегляної Г, лазні шлакоблочної Е, літньої кухні шлакоблочної Ж, вбиральні цегляної З, входу в пд. И, колодязів К, К', огорожі № 1, 3-8, замощення І, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 0,1000 га, що належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- з земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- з земельної ділянки площею 0,0058 гектарів, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Приблизно, з березня 2006 року, ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 - у будинку, частина якого належала її померлому синові ОСОБА_5 . Офіційно, з 21.02.2008, у неї була реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З моменту її переїзду, у частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належала сину ОСОБА_4 , і до його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), вона з ним проживала у двох, а після його смерті ОСОБА_4 проживала одна за вказаною адресою.

Позивач додатково зазначає, що у зазначеній частині будинку також було зареєстровано й іншого її сина - ОСОБА_7 (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з 23.01.2004 по 16.02.2018, проте, він постійно з ОСОБА_4 не проживав.

Десь у середині 2007 року, у ОСОБА_5 виявили тяжку хворобу, і виявилось, що він потребував постійного догляду. На той час, ОСОБА_5 вже був розлучений, а ОСОБА_4 вже була людиною похилого віку (1932 рік народження), і, сама потребувала догляду, тому їй було важко доглядати за хворим сином. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 звернувся до своєї дочки - ОСОБА_8 , яка на той час проживала окремо (з 2002 року), з проханням про допомогу у догляді за ним.

З метою організації переїзду відповідачки ОСОБА_3 у частину будинку де проживали ОСОБА_4 разом із сином, ОСОБА_5 надав згоду на реєстрацію відповідачки, у своєму будинку. Проте, прожив деякий час вона зібрала речі та зникла. З тих пір, і до моменту смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), з ним постійно проживала ОСОБА_4 , яка самостійно здійснювала догляд за ним.

Позивач зазначає, що в організації похорон та похованні ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 участі не брала, будь-яку допомогу з цього приводу не надавала. Місця проживання її ОСОБА_4 не знала, зв`язку з нею не мала.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2019 року державним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кобрусєвою Л. В. після смерті ОСОБА_5 було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину на 1/2 спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 (співвласника спірного домоволодіння) та проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку площею 100,2 кв. м, а також на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:044:0070, за місцем розташування вищевказаного домоволодіння, та 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:044:0071 для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до інформації у свідоцтвах про право на спадщину, що були видані ОСОБА_4 , на іншу частину спадщини свідоцтва про право на спадщину не видані, а другим спадкоємцем вказано ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що відповідачка є такою, що не прийняла спадщину. ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, на відміну від ОСОБА_3 , яка не може вважатися такою, що прийняла спадщину.

У зв`язку зі скрутним становищем, ОСОБА_5 , у квітні 2008 року, звернувся за допомогою до Підгородненської міської ради за наданням матеріальної допомоги.

В Акті обстеження матеріально-побутового положення, складеного 21 квітня 2008 року, комісією, створеною виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_5 не працює, інвалід ІІ групи, непрацездатний, має стан незадовільний здоров`я (пересувається тільки по дому), заробітної плати не має, допомоги не має, аліментів не отримує.

У складі сім`ї ОСОБА_5 зазначено тільки мати - ОСОБА_4 , 1932 року народження, а у висновку по підсумкам обстеження матеріально-побутового положення сім`ї ОСОБА_5 , що є частиною зазначеного Акту, зазначено (мовою оригіналу):

«… С ОСОБА_13 проживает его мать, ОСОБА_10 , которая за ним ухаживает. Он инвалид ІІ группы, передвигается только по дому и с трудом себя обслуживает. Он не может сам купить продукты, постирать белье, выполнять физический труд по хозяйству. Кроме пенсии других средств не имеет… …Средств на ремонт нет, т.к. значительная часть пенсии ОСОБА_13 тратится на лечение, на приобретение лекарства. Его мать находится в престарелом возрасте, тоже пенсионерка, материально помогать сыну может только на питание. За свою пенсию она приобретает продукты…».

Тобто, станом на 21.04.2008, позивач зауважує, що ОСОБА_3 вже не проживала у будинку, за яким має реєстрацію місця проживання.

З дня смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_4 постійно проживала одна, за своїм місцем своєї реєстрації, у частині будинку, що належала ОСОБА_5 , аж до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Але, як до смерті ОСОБА_5 , так і після його смерті, жодної допомоги, як щодо догляду за ОСОБА_5 та за нею, так і щодо обслуговування та утримання частини будинку, з боку відповідачки не надавалося. Навіть за комунальні послуги вона сплачувала теж самостійно зі своєї пенсії та за допомоги позивачки.

Тобто, з березня 2006 року, ОСОБА_4 постійно проживала, разом із своїм сином - ОСОБА_5 , в частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де й була зареєстрована з 21.02.2008 року, до дня його смерті, включаючи день відкриття спадщини, та продовжувала проживати по день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), самостійно сплачувала всі необхідні платежі за комунальні послуги, проводила необхідні поточні ремонти, оформлювала усі необхідні документи на майно, що успадковується, та, навіть, самостійно відстоювала інтереси у судах щодо збереження майна, що успадковується, від зазіхання третіх осіб (Справа № 175/343/20).

ОСОБА_3 була зареєстрована у спірному будинку, але не зверталася за свідоцтвами про право на спадщину, що належало померлому ОСОБА_5 .

Проте, після смерті ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом (серія та номер: 1-3018, 1-3021, 1-3024 виданих 10.10.2019 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою), ОСОБА_4 вступила тільки у 1/2 частину спадщини, та за нею було зареєстровано частину житлового будинку та частини земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 (Спадкова справа № 947/2008).

Відповідно до інформації у зазначених свідоцтвах про право на спадщину, на іншу частину спадщини свідоцтва про право на спадщину не видані.

Позивач зауважує, що відповідно цивільного законодавства України зазначено, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини без звернення до нотаріуса у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини є постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, вищевказана умова не була дотримана ОСОБА_3 , що підтверджується Актом Обстеження матеріально-побутового положення від 21.04.2008 року та Висновком до нього, де зазначено, що з ОСОБА_5 проживала тільки ОСОБА_4 , яка і здійснювала догляд за ним.

У зв`язку з тим, що для нотаріуса на підтвердження факту проживання достатньо тільки довідки про склад зареєстрованих членів сім`ї, останній не з`ясував дійсні обставини справи, тобто дійсного кола осіб, що насправді проживали (а не тільки зареєстровані) із спадкодавцем на час відкриття спадщини, виникла необхідність звернутися до суду для повного та всебічного встановлення обставин справи та поновлення порушених прав позивача.

ОСОБА_4 була спадкоємцем першої черги, яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину тільки на 1/2 часку спадщини, отримати свідоцтва на іншу частку спадщини вона не мала можливості у зв`язку з наявністю ще одного спадкоємця ОСОБА_3

ОСОБА_1 , є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Заповітом від 16.02.2018 року серії ННА 681242, зареєстрованого в реєстрі за №248.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не може вважатися такою, що прийняла спадщину із підстав, зазначених у позовній заяві, вважає, що за ОСОБА_4 мало бути визнано право власності на решту спадщини у розмірі 1/2 частки, а у зв`язку з її смертю, та враховуючи заповіт, це право власності на решту спадщини у розмірі 1/2 частки має бути зареєстроване за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Не зважаючи на існуючу реєстрацію місця проживання, ОСОБА_3 не проживала за місцем реєстрації, ні до дня смерті спадкодавця, ні у день його смерті, ні після смерті спадкодавця, і по теперішній час, а тому, позивачка ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 на підставі цивільного законодавства України.

ОСОБА_3 не зверталася за свідоцтвами про право на спадщину за видачею їй свідоцтв про право на спадщину на майно, що належало померлому ОСОБА_5 .

Тому позивачка вважає, що нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області не з`ясував усі обставини, що впливають на розподіл спадщини між усіма спадкоємцями та прийняв неправильне, несправедливе рішення, яке порушувало як права ОСОБА_4 так і її права, як спадкоємця після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .

Тому, позивач вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-3018, 1-3021, 1-3024, що видані 10.10.2019 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою (Спадкова справа № 947/2008) потребують внесення змін, у частині виключення ОСОБА_3 з осіб, що мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , та необхідно видати ОСОБА_1 , як спадкоємиці, нові свідоцтва про право на спадщину, що належала померлому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Крім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не може вважатися такою, що прийняла спадщину, позивачка додатково вважає, що за нею ОСОБА_1 має бути визнано право власності на решту спадщини у розмірі 1/2 частки.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву не надала.

Відповідач ОСОБА_11 відзиву не надала.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марченко О.В. підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце була повідомлена належним чином. Клопотань щодо розгляду справи без її участі не надавала. Правом на подання відзиву не скористалась.

Відповідачка по справі ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, про час та місце була повідомлена належним чином. Надала клопотання щодо розгляду справи без її участі. Правом на подання відзиву не скористалась.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу від 26 грудня 1986 року (дублікат договору від 14 березня 2002 року) ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 1/2 частину жилого будинку площею 155 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

14.02.2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 474838, виданого Підгородненською міської радою, згідно рішення № 1633-15/5 від 16.11.2007 року, за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:044:0070.

14.02.2008 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 474839, виданого Підгородненською міської радою, згідно рішення № 1633-15/5 від 16.11.2007 року, за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0058 гектарів, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:044:0071.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкоємцями після його смерті, відповідно до свідоцтв про право на спадщину 1-3018, 1-3021 та 1-3024, у спадковій справі 947/2008, є донька ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4 (а.с. 10-12)

Спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , з врахуванням переобладнання та прибудов до будинку складається з:

-1/2 частини житлового будинку глиновалькового, обкладеного цеглою А-1, загальною площею цілого будинку 100,2 кв.м., з яких житлова площа складає 49,5 кв.м., з житловою прибудовою А'-1, прибудовою а, та відповідної частки слідуючих господарських будівель і споруд: вбиральні цегляної Г, лазні шлакоблочної Е, літньої кухні шлакоблочної Ж, вбиральні цегляної З, входу в пд. И, колодязів К, К', огорожі № 1, 3-8, замощення І, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 0,1000 га, що належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ; (а.с. 10)

-з земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ; (а.с. 11)

-з земельної ділянки площею 0,0058 гектарів, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с. 12)

Приблизно, з березня 2006 року, ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 - у будинку, частина якого належала її померлому синові ОСОБА_5 . Офіційно, з 21.02.2008, у неї була реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З моменту її переїзду ОСОБА_4 у частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належала сину ОСОБА_4 , і до його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), вона з ним проживала у двох, а після його смерті ОСОБА_4 проживала одна за вказаною адресою.

В 2007 року, у ОСОБА_5 виявили тяжку хворобу, і він потребує постійного догляду. На той час, ОСОБА_5 вже був розлучений, а ОСОБА_4 вже була людиною похилого віку (1932 рік народження), і, сама потребувала догляду, тому їй було важко доглядати за хворим сином. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 звернувся до своєї дочки - ОСОБА_8 , яка на той час проживала окремо (з 2002 року), з проханням про допомогу у догляді за ним.

З метою організації переїзду відповідачки ОСОБА_3 у частину будинку де проживали ОСОБА_4 разом із сином, ОСОБА_5 надав згоду на реєстрацію відповідачки, у своєму будинку. Проте, прожив деякий час вона зібрала речі та виїхала з дому. З тих пір, і до моменту смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), з ним постійно проживала ОСОБА_4 , яка самостійно здійснювала догляд за ним.

10 жовтня 2019 року державним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кобрусєвою Л. В. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину на 1/2 спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 (співвласника спірного домоволодіння) та проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку площею 100,2 кв. м, а також на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:044:0070, за місцем розташування вищевказаного домоволодіння, та 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:044:0071 для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до інформації у свідоцтвах про право на спадщину, що були видані ОСОБА_4 , на іншу частину спадщини свідоцтва про право на спадщину не видані, а другим спадкоємцем вказано ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що відповідачка є такою, що не прийняла спадщину. ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, на відміну від ОСОБА_3 , яка не може вважатися такою, що прийняла спадщину.

В Акті обстеження матеріально-побутового положення, складеного 21 квітня 2008 року, комісією, створеною виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_5 не працює, інвалід ІІ групи, непрацездатний, має стан незадовільний здоров`я (пересувається тільки по дому), заробітної плати не має, допомоги не має, аліментів не отримує. У складі сім`ї ОСОБА_5 зазначено тільки мати - ОСОБА_4 , 1932 року народження.

Тобто, з березня 2006 року, ОСОБА_4 постійно проживала, разом із своїм сином - ОСОБА_5 , в частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де й була зареєстрована з 21.02.2008 року, до дня його смерті, включаючи день відкриття спадщини, та продовжувала проживати по день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

ОСОБА_3 зареєстрована у спірному будинку, але не проживає там та, проте, згідно з матеріалів спадкової справи 947/2008, у березні 2014 року зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що належало померлому ОСОБА_5 до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. (а.с. 75)

03 червня 2014 року Державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після батька, ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 - відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с. 83)

Тобто, ОСОБА_3 була зацікавлена в отриманні спадщини, проте внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадщину, які знаходились у ОСОБА_4 , не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом (серія та номер: 1-3018, 1-3021, 1-3024 виданих 10.10.2019 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою), ОСОБА_4 вступила у 1/2 частину спадщини, та за нею було зареєстровано частину житлового будинку та по частині земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 (Спадкова справа № 947/2008).

Відповідно до інформації у матеріалах спадкової справи 947/2008, свідоцтва про право на спадщину на іншу частину спадщини не видані.

ІНФОРМАЦІЯ_3 первісний позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №174. (а.с. 163)

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року було витребувано у Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4

05 травня 2023 року до суду надійшли матеріали спадкової справи №10/2023 відносно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . (а.с. 168)

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та подала відповідну заяву до матеріалів справи про залучення її у справу в якості правонаступника.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року, правонаступником померлої ОСОБА_4 , яка була первісним позивачем, залучено ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 була спадкоємцем першої черги, яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину тільки на 1/2 часку спадщини, отримати свідоцтва на іншу частку спадщини вона не мала можливості у зв`язку з наявністю ще одного спадкоємця ОСОБА_3

ОСОБА_1 , є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Заповітом від 16.02.2018 року серії ННА 681242, зареєстрованого в реєстрі за №248.

Суд не погоджується із твердженнями позивачки ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не може вважатися такою, що прийняла спадщину із підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідно до норми ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, тобто вважає, що цивільним законодавством України зазначено, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини без звернення до нотаріуса у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини є постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд не може прийняти до уваги як належний доказ не проживання відповідача зі спадкоємцем - наданий первісною позивачкою ОСОБА_4 та її правонаступницею ОСОБА_1 - Актом Обстеження матеріально-побутового положення від 21.04.2008 року та Висновком до нього, де зазначено, що з ОСОБА_5 проживала тільки ОСОБА_4 , яка і здійснювала догляд за ним.

Факт проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копією її паспорта та заяви поданих до нотаріуса з метою отримання спадщини (а.с. 75-77)

Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, враховуючи вищезазначені норми, ОСОБА_3 має право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги, як і ОСОБА_4 , оскільки є донькою померлого ОСОБА_5 та фактично зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ., від спадщини у встановлений законом строк не відмовлялась. (а.с. 75-77)

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 отримала спадщину, від свого померлого сина ОСОБА_5 у розмірі 1/2 від частки. ОСОБА_3 має право на іншу 1/2 частки спадщини після померлого батька ОСОБА_5 , проте спадщину не отримала через відсутність у неї правовстановлюючих документів (а.с. 83).

Закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні обґрунтування чому суд повинен задовольнити позовні вимоги та позбавити права відповідача ОСОБА_3 на спадкове майно після смерті батька.

Первісна позивачка ОСОБА_4 та її правонаступниця ОСОБА_1 обґрунтовують свої вимоги лише тим, що ОСОБА_3 фактично не проживає за місцем реєстрації протягом тривалого часу та не зверталась до нотаріусу для прийняття спадщини, а отже, на думку позивачів, повинна бути позбавлена 1/2 частки спадщини після смерті її батька ОСОБА_12 .

Фактично, це її право власності на спадкове майно, в якій вона має 1/2 частку в силу закону з моменту відкриття спадщини, а згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 Цивільного кодексу України). Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Однак, для набуття статусу спадкоємця недостатньо зарахування людини до спадкоємців певної черги чи факту наявності заповіту на її користь.

Законодавством України передбачено можливість визнання потенційних спадкоємців негідними у випадку їх недоброчесної поведінки відносно спадкодавця і, відповідно, позбавлення права на отримання у спадщину будь-якого майна або грошових коштів. Внаслідок визнання одного із спадкоємців негідним його частка пропорційно ділиться між іншими спадкоємцями.

Керуючись положеннями ст.1224 ЦК України, яка передбачає підстави для усунення від права на спадщину: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя;

не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тобто, позивачі посилаються на ч.5 ст.1224 ЦК України, зазначаючи, що ОСОБА_3 ухилялась від надання допомоги своєму хворому батьку, проте, до суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, ухилення ОСОБА_3 від цих обов`язків.

Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Самий лише акт обстеження матеріально-побутового положення, складеного 21 квітня 2008 року, комісією, складений посадовими особами виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровської області про те, що ОСОБА_5 не працює, інвалід ІІ групи, непрацездатний, має стан незадовільний здоров`я (пересувається тільки по дому), заробітної плати не має, допомоги не має, аліментів не отримує, - не може вважатись належним доказом, що саме ОСОБА_3 ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві.

А факт, звернення ОСОБА_3 до Державного нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину додатково свідчить про її заінтересованість в отриманні спадкового майна, а тому доводи ОСОБА_4 та її правонаступниці ОСОБА_1 про повну відсутність зацікавленості ОСОБА_3 в отриманні спадкового майна - не знайшли свого підтвердження.

Отже, згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Отже, на підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 317, 319, 365, 1216-1218, 1224, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 19, 80, 81, 81, 89, 263, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та нотаріуса Кобрусевої Любові Віталіївни Дніпровської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадщину - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко