Справа №754/2447/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/6422/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.10.2016 року між сторонами був укладений договір позики на суму 2 193 629,00 грн., що еквівалентно 85 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору. Договором позики передбачено строк повернення позики до 12 години ранку 16 грудня 2016 року. 17.10.2016 року між сторонами також був укладений додатковий договір до договору позики, умовами якого передбачено право позикодавця на отримання процентів, що становлять 4,5 % від суми позики за кожні 30 днів позики. Погашення позики та процентів відбувається у відповідності до графіку розрахунків платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. 16.12.2016 року між сторонами був укладений Додатковий договір до Договору позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути борг до 12 години ранку 17.03.2017 року. В забезпечення договору позики 17.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 виступила поручителем та зобов`язалась в повному обсязі відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 , що випливають з договору позики від 17.10.2016 року. Проте ОСОБА_2 не здійснював вчасно встановлені Договором позики платежі щодо погашення позики і процентів, відповідно до графіка розрахунків. Відповідачам неодноразово вручались та надсилались претензії щодо неналежного виконання зобов`язання. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, а саме 3% річних та курсової різниці. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18.09.2018 року позов задоволено; постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року скасовано та прийнято постанову, якою стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 053 805,63 грн. При цьому, даний борг складається виключно з основної суми заборгованості, без урахування неустойки, штрафу та 3 % річних від простроченої суми. Викладені вище обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року, а тому відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. Відповідно до п. 4 Договору позики від 17.10.2016 року у разі несвоєчасного виконання зобов`язання позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві неустойку в розмірі 2 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та 3 % річних від простроченої суми.

Оскільки грошові кошти до цього часу не повернуті, позивач вважає, що відповідачі повинні сплатити йому 3 % річних у розмірі 80 495, 96 грн. та курсову різницю у розмірі 818 091,82 грн., а також судові витрати у справі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 % річних в розмірі 80 495, 96 грн. Вирішено питання судового збору. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення курсової різниці, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

09.03.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.03.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 17.10.2016 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 2 193 629 грн., що еквівалентно 85 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору.

Договором позики передбачено строк повернення позики до 12:00 год. ранку 16.12.2016 року. У договорі міститься розписка про отримання 17.10.2016 позики в сумі 85 000 доларів США.

До договору позики 17.10.2016 укладено додатковий договір, відповідно до п. 2.1 якого позичальник зобов`язується повернути позику готівкою, що еквівалентно 85 000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день погашення позики, та сплатити проценти у строк до 17.12.2016.

Відповідно до п. 3.1 Додаткового договору, до договору позики від 17.10.2016 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів, що становлять 4,5 % від суми позики за кожні 30 днів позики. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою за виключенням для отримання грошей та включаючи дату їх повернення.

16.12.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено додатковий договір, згідно п. 1.1 якого позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у пункті 1 цього договору борг до 12:00 год. 17.03.2017.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки від 17.10.2016.

В забезпечення виконання за Договором позики та Додатковим договором до Договору позики між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачами (іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки квартири від 17.10.2016, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванченко О.Л., реєстровий № 1408

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за договором позики, укладеним 17.10.2016, в розмірі 28 652 911, 53 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.05.2019 залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 скасовано та прийнято постанову, якою позов про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача борг у розмірі 2 053 805, 63 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановами старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гудзь Р.В. та Федорченка Р.А. від 28.10.2019, 31.10.2019 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача боргу у розмірі 2 053 805, 63 грн.

Постановою Верховного суду від 23.07.2020 постанову Київського апеляційного суду від 25.09.2019 залишено без змін.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів 3 % річних за період з 01 серпня 2021 року по 24 листопада 2022 року - в розмірі 80 495, 96 грн., при цьому не доведено правомірність його вимог про стягнення курсової різниці.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Звертаюсь до суду з позовом позивач свої позовні вимоги ґрунтував на тому, що оскільки зобов`язання було визначено у національній валюті із зазначенням еквівалента в іноземній, він має право на стягнення курсової різниці суми зобов`язання на день його фактичного погашення. На підтвердження своєї позиції позивач навів велику кількість позицій Верховного Суду, щодо того, що у разі визначення розміру зобов`язання із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, суми, які підлягали стягненню, мають бути скореговані відповідно до розміру такого еквіваленту в іноземній валюті на час здійснення платежу.

Колегія суддів апеляційного суду не заперечує необхідності коригування суми платежів за зобов`язанням у разі визнання його еквіваленту в іноземній валюті, в той же час наведені апелянтом висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у даному випадку у зв`язку з відмінністю тих правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі, тим відносинам, які розглядав Верховний Суд. В даному випадку постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року було стягнуто на користь позивача солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму основної заборгованості за договором позики у розмірі 2053805,63 грн. Дане рішення вступило в силу, відтак набуло сили закону і не може бути переглянуто в рамках даної справи.

З пояснень позивача вбачається (і це він підтвердив у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції), що вимоги про стягнення курсової різниці ним заявлені саме як вимоги в рамках стягнення основного боргу за договором позики. В той же час, як вже зазначено вище, основний борг за договором позики вже був стягнутий постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, відтак стягнення основного боргу не може бути предметом розгляду в іншій судовій справі.

Окремо звертає увагу апеляційний суд і на те, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції надав детальну та обґрунтовану правову оцінку тому, що заявлена позивачем курсова різниця не може також вважатися і упущеною вигодою або спричиненою шкодою стороні. Зазначені висновки в повній мірі ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

За таких умов з точки зору колегії суддів апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення курсової різниці в даному випадку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько