ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5282/22
провадження № 2/753/101/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарі Мелещенковій А.С,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідачі 1, 2 не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування жилим приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) та просила встановити наступний порядок користування спільною квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджею площею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті №1 згідно технічного паспорту, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виділити кімнату площею 17,0 кв.м., що відповідає кімнаті № 3 згідно технічного паспорту, а ОСОБА_4 - кімнату площею 9,9 кв.м. з лоджею площею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті № 2 згідно технічного паспорту, залишивши у спільному користуванні приміщення кухні площею 8,5 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,3 кв. м., вбудовану шафу площею 1,2.кв.м.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках по 1/4 кожний. Зазначає, що між співвласниками квартири виникають непорозуміння та відсутня домовленість щодо сплати комунальних послуг. Весь тягар по сплаті комунальних послуг лежить на позивачу, внаслідок чого утворилася заборгованість у великому розмірі. Оскільки співвласники квартири відмовляються в рівних частках сплатити заборгованість та добровільно визначити порядок користування квартирою, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

12.09.2022 від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, який судом не береться до уваги, оскільки до відзиву не долучено докази його направлення іншим учасникам справи.

Відповідачка ОСОБА_4 в підготовчому засіданні заперечувала щодо заявлених вимог, зазначивши, що її родина (чоловік та двоє дітей) вже тривалий час користується кімнатою площею 17.0 кв.м.

Ухвалою суду від 05.12.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

10.03.2023 від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, який судом повернуто без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на його подання.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач пояснила, що проживає в кімнаті площею 14.8 кв.м, ОСОБА_5 проживає в кімнаті площею 9,9 кв.м, а ОСОБА_4 разом з дітьми більше року не проживає у квартирі. ОСОБА_5 має ряд захворювань та потребує стороннього догляду. Відповідач ОСОБА_3 наразі також проживає в квартирі та піклується про свого батька, у зв`язку з чим, просила виділити їм кімнату площею 17.0 кв.м., а ОСОБА_4 - кімнату площею 9,9 кв.м

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що наразі його батько ОСОБА_5 переніс черговий інсульт, у зв`язку з чим прикутий до ліжка. Оскільки позивач є колишньою дружиною ОСОБА_5 , між ними відсутні сімейні відносини, а тому обов`язок по догляду за батьком він взяв на себе. Кімната в якій проживає батько має площу 9.9 кв.м., а враховуючи його вік та стать, він не може проживати ні з матір`ю, ні з сестрою ОСОБА_4 , яка має двох дітей. Таким чином, просив виділити йому та батьку кімнату площею 17,0 кв.м., що дозволить йому проживати разом з батьком в кімнаті та здійснювати належний догляд за ним.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

ОСОБА_4 надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки завчасно не була повідомлена про дату та час судового засідання.

Суд, розглянувши клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, вважає за належне залишити його без задоволення з огляду на наступне.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_4 направлялась судова повістка, яка повернулась на адресу суду з відміткою «за вказаною адресою адресат відсутній».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_4 тричі заявляла клопотання про відкладення справи.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 Цивільного процесуального кодексу України).

Водночас, участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом відповідно до ухвал, які наявні в матеріалах справи. При цьому, надаючи до суду клопотання про відкладення судового засідання, відповідач не навела обґрунтування неможливості участі її представника у судовому засіданні, який також повідомлявся про розгляд справи судовою повісткою.

Судом також зауважено, що на даний час в Дарницькому районному суді м. Києва працює система Електронний суд за допомогою якої учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України, та подавати в електронному форматі до суду процесуальні документи, пов`язані із розглядом справи у суді.

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Суд вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви сторін, вважає за можливим провести розгляд справи за наданими доказами, задовольнивши позовні вимоги частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках по 1/4 кожний.

Відповідно до Технічного паспорту спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 71,2 кв.м., жилою площею 41,7кв.м.: перша кімната площею 14,8 кв.м з лоджею площею 1,95 кв.м., друга кімната площею 9,9 кв.м з лоджею площею 1,95 кв.м., третя кімната площею 17,0 кв.м. В квартирі наявна кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня, вбудована шафа. Отже, на кожного співвласника спірної квартири припадає по 10,43 кв.м. жилої площі.

У позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою.

Сторони мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, однак у них виникли спірні відносини щодо користування квартирою та конфлікти через оплату комунальних платежів через наявну заборгованість по ним.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності.

Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (частина 1 стаття 356 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою, а питання про одержання грошової компенсації вартості часток сторони не ставлять.

За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою.

В даному випадку спірні правовідносини сторін не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а тому надання в користування сторонам спору кімнат, адекватних розміру їх часток у праві власності на спільне майно, не порушить їх право власності. При цьому з аналізу наявної судової практики вбачається, що в подібних спорах допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року по справі № 569/15733/17-ц, від 20 лютого 2019 року по справі № 214/239/17-ц, від 13 грудня 2019 року по справі №756/3340/18, від 07 квітня 2021 року по справі №754/12663/16.

За запропонованим позивачем варіантом порядку користування спірною квартирою, з яким погодився і відповідач ОСОБА_3 , площа кімнати 9,9 кв.м., що просить виділити позивач відповідачу ОСОБА_4 буде меншою, відповідно до того розміру, яка припадає на її частку у праві власності. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 має двох дітей віком 14 та 23 роки, які проживають разом із нею.

Таким чином, на переконання суду, цей варіант порядку користування квартирою не ураховує право власності відповідача ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_5 має ряд захворювань, в тому числі, переніс гострий мозковий інсульт, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та піклування на час реабілітації. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що доглядає за батьком, а тому проживає разом із ним в кімнаті.

За таких обставин, враховуючи розмір часток співвласників, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, їх стан здоров`я, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою: ОСОБА_1 виділити кімнату площею 9.9 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 2 згідно технічного паспорту квартири, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 кімнату площею 17.0 кв.м., що відповідає кімнаті 3 згідно технічного паспорту квартири, ОСОБА_4 кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 1 згідно технічного паспорту квартири, залишивши у спільному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні та вбудованої шафи.

Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати інтереси членів сім`ї сторін, які мають право користуватись житлом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. 76-81, 141, 263-265, 268, 273-279, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування жилим приміщення - задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування: ОСОБА_1 кімнату площею 9.9 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 2 згідно технічного паспорту квартири, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 кімнату площею 17.0 кв.м., що відповідає кімнаті 3 згідно технічного паспорту квартири, ОСОБА_4 кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 1 згідно технічного паспорту квартири, залишивши у спільному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні та вбудованої шафи.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн, тобто по 330,80 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.С. МИЦИК