Провадження № 2-п/712/62/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Скринни А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що у жовтні 2023 року він отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження стосовно стягнення з нього 53034,20 грн. на користь ОСОБА_2 й 551,20 грн. судового збору.

Він звернувся до державного виконавця й дізнався про те, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа який виданий ще 24 січня 2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/11466/16-ц.

Справа слухалась без його участі оскільки він не знав про її розгляд. Крім того, він не отримував копії позовної заяви й доданих до неї додатків, а також рішення суду.

Тому, 16 жовтня 2023 року ним була подана заява про надання копії рішення й можливості ознайомиться з матеріалами справи.

26 жовтня 2023 йому була надана копія заочного рішення Соснівського районного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 712/11466/16-ц провадження № 2/712/2590/16 й можливість ознайомиться з матеріалами справи та зробити копії наявних в ній документів, а саме: копії позовної заяви на 6-ти аркушах, копії договору № 10/2013 про надання інформаційних послуг від 07 жовтня 2013 року 2 аркуші, копії трьох актів здачі - приймання наданих послуг № 10/2013 від 07 жовтня 2013 року на 3-х аркушах.

Враховуючи вищевикладене, просить подовжити строк передбачений ст. 284 ЦПК України для подання заяви про перегляд заочного рішення .

Він заперечує проти вимог позивача оскільки вони безпідставні, не ґрунтуються на законі, тому вважає, що розглядаючи справу суд не повністю з`ясував і встановив обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення. Також, Суд невірно визначив суть правовідносин, які виникли на підставі договору, а відтак дійшов хибного висновку й ухвалив помилкове рішення з наступних підстав:

Укладення договору є процесом, який може бути охарактеризований своїм початком, перебігом і завершенням, власною динамікою та певними етапами.

Поведінка сторін та усі їх юридично значимі вчинки врешті решт приводять до узгодження воль сторін та виникнення договірного зобов`язання або не виникнення цивільного зобов`язання. Поведінка кожної зі сторін майбутнього договору впливає на визначення його змісту та умови, а отже, вона може бути оцінена судом в разі, якщо відносини сторін розвиватимуться із будь-якими певними вадами, що призведе до виникнення між ними спору.

З 2004 року і до цього часу він являється Директором Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія», яке здійснює господарську діяльність на території сіл Лубенці й Куликівка Черкаського району (колишнього Кам`янського), Черкаської області.

З позивачем познайомився ще у 2012 році коли він проводив демонтаж цукрового заводу у місті Кам`янка.

Дізнавшись про те, що у нього є необхідність у демонтажних роботах він запропонував свої послуги.

У 2013 році за усною домовленістю позивач здійснював демонтаж старого кормоцеху на території господарського двору у селі Лубенці, який був збудований з цегли, а тому не потребував залучення будівельної техніки для демонтажних робіт. На цій-же території також знаходились інші будівлі зокрема корівник, який складався з клюшок і плит й цегляний телятник покритий плитами покладеними на ригелі.

Коли позивач дізнався про його наміри продати будматеріали з яких складалися корівник і телятник він пообіцяв за певну винагороду посприяти у продажу цих будматеріалів й демонтажних роботах.

Корівник складався тільки з 40-ка клюшок і 108 плит розміром 6x1.5 оскільки шифер і цегляні стіни були демонтовані раніше, а телятник зі 100 плит розміром 6xJ, 44 плит розміром 6x1,5 й 40-ка ригелів.

Він розумів, що усі ці будівельні матеріали знаходяться не на складі або майданчику, а тому потребують демонтажу. При цьому, демонтаж корівника з клюшок із-за конструкційних особливосте потребував застосування двох кранів і екскаватора, а корівник мав ландшафтні обмеження тому не міг демонтуватись частково.

Власної будівельної техніки ні він ні позивач не мав. Коштів придбати ці будівельні матеріали позивач також не мав. Враховуючи складність демонтажних робіт і відсутність власної техніки, брати на себе відповідальність за демонтаж, позивач не хотів. Але повідомив, що він дуже тривалий час займається демонтажем будівель і що у його клієнтській базі є покупці на усі будівельні матеріали й запропонував укласти договір тільки про надання інформаційних послуг.

При цьому, повної впевненості в тому, що усі будівельні матеріали будуть неодмінно придбані у нього позивач не мав.

Крім того, усі будівельні матеріали не знаходились на складі або майданчику, а були будівлями і спорудами, тому потребували демонтажних робіт. Вартість демонтажних робіт залежить від складності цих робіт і необхідності застосування певної будівельної техніки зокрема підйомного крану, екскаватора, а для демонтажу клюшок необхідно було не менше двох кранів. Відтак ціна будівельних матеріалів значною мірою залежала від розміру витрат на демонтажні роботи. Відповідно, для продажу цих будівельних матеріалів необхідно було узгодження багатьох питань.

Позивач тільки обіцяв посприяти у вирішенні цих питань, але ніяких зобов`язань на себе покладати не хотів.

Маючи гостру необхідність у коштах на відновлення виробництва на цегельному заводі, він погодився на пропозицію позивача.

При цьому, задля уникнення в подальшому суперечок стосовно розміру винагороди позивача (виконавця за договором), вони домовились, - що позивач надасть контакти потенційних покупців, але, розмір винагороди позивача буде напряму залежати від корисності інформації, а не від її наявності у нього і підставою для виплати винагороди виконавцю буде факт продажу конкретної кількості, конкретного виду будівельних матеріалів певним особам, контакти яких будуть надані як інформація.

Ці домовленості бути викладені у договорі № 10/2013 про надання інформаційних послуг укладеного з позивачем 07 жовтня 2013 року.

Так, відповідно п 1.1 цього договору позивач узяв на себе зобов`язання надати інформаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а він зобов`язувався прийняти і оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором.

При цьому, у вищевказаному договорі, розділено порядок надання послуг викладений у п. 2 цього договору і порядок визначення вартості й оплати послуг виконавця викладений у п. 3 договору.

Отже, пункт 2.3 договору визначає, що за фактом надання інформації про кожного потенційного клієнта. Сторони складають акт здачі - приймання наданих послуг, в якому зазначається вид будівельних матеріалів, що буде придбана у нього, - як замовника (можлива кількість у разі доцільності її зазначення), інформація про особу яка має наміри придбання та її контактний номер телефону.

Академічний тлумачний словник визначає - потенційний, який існує в потенції і може виявитися або бути використаний за певних умов; прихований, можливий.

Відповідно, особа, яка має наміри - потенційний клієнт міг би придбати певну кількість певних будівельних матеріалів при досягненні згоди з умов? ціни, якості, стану будівельних матеріалів, порядку демонтажу то що, а міг би і не придбавати якщо такої згоди не досягнуто.

Розуміючи складність демонтажних робіт, оскільки при демонтажі будівельні матеріали можуть бути пошкодженими і стати не придатними для використання, а також необхідність визначення у питанні на яку сторону покупця чи продавця будуть покладатись обов`язки і витрати на демонтажні роботи, сторони погодились, що розмір винагороди виконавця буде залежать тільки від кількості й виду фактично проданих будівельних матеріалів.

Ця домовленість викладена у пункті 3.1 договору який визначає, що вартість послуг виконавця напряму залежить від кількості проданих замовником будівельних матеріалів.

У пункті 3.2 договору, деталізовано розмір винагороди виконавця в залежності від виду проданих будівельних матеріалів.

Пункт 3.3 договору визначав строки виплати винагороди виконавцю після підписання акту в якому визначались вид та кількість саме проданих будівельних матеріалів і розміру винагороди виконавця.

Тобто, договором передбачалось підписання двох видів актів. Перший у відповідності п. 2.3 договору про здачу-приймання контактних телефонів, як інформації (копії саме цих актів надані суду)г другий у відповідності п. 3.3 договору з зазначенням конкретної кількості конкретного виду проданих будівельних матеріалів не будь-якій особі, а тільки особі попередньо визначеній у акті про надання інформації.

Відповідно і зобов`язання з виплати винагороди виконавцю виникає тільки після підписання акту який відповідає вимогам п. 3.3 договору.

Інше тлумачення умов цього договору свідчило б про його розумові вади, оскільки, сума вимог заявлених позивачем до стягнення складає 23550,95 грн., що у відповідності курсу НБУ станом на 07 жовтня 2013 року (момент підписання договору) еквівалентно 23550,95 : 79,93 = 2946.44 долара США. Тобто, майже 3000,00 доларів за потенціальну ймовірність.

У тексті актів, копії яких позивач надав суду, на підтвердження позовних вимог, взагалі не йдеться про продаж будь-якої кількості будь-яких будівельних матеріалів. Тому, ці акти не відповідають вимогам п. 3 договору, а відтак не можуть бути підставою для виплати винагороди позивачу (виконавцю) і виникнення у нього обов`язків.

Крім того, акти здачі-приймання наданих послуг складав і заповнював сам позивач. Коли він їх підписував, у тексті цих актів зазначалася тільки особа, яка має намір придбати будівельні матеріали її контактний номер телефону і вид будівельних матеріалів, без зазначення їхньої кількості, тим більше без зазначення розміру винагороди виконавця. На те, що ці акти навіть містять пункт про розмір (вартість) послуг виконавця він не звернув увагу тому що він не заповнювався при підписанні й тому, що довіряв позивачу оскільки знав його певний час. Позивач обіцяв що сприятиме у демонтажних роботах і він зможе реалізувати будівельні матеріали за ціною значно вищою ніж йому пропонували інші покупці. Крім того, за усною домовленістю він сумлінно допомагав йому демонтувати приміщення старого кормоцеху і тому щодо його порядності сумнівів не виникало.

Нажаль у нього не збереглися його примірники договору й актів оскільки інформація отримана від позивача виявилася некорисною, тому, що жоден потенційний покупець не придбав жодної одиниці будівельних матеріалів, а один взагалі не відповідав на його дзвінки. Він не одноразово телефонував позивачеві з цього приводу і просив уточнити інформацію або в інший спосіб посприяти в реалізації будівельних матеріалів. Але, його дзвінки були марні. Тому, він викинув свої примірники договору й актів, а відтак не може надати їх суду, як доказ свого твердження.

Але, на підтвердження своїх слів, стосовно відсутності у актах будь-якого згадування про кількість будівельних матеріалів й розмір винагороди виконавця звертаю увагу суду на наступні факти:

Акт приймання-здачі виконаних робіт (сторінка 9 у справі) містить відомості про 145 плит розміром 6x1,5 й 40 клюшок з зазначенням певної зацікавленої у їх придбанні особі.

При цьому корівник був конструктивно повністю комплектним і складався виключно з 108 плит розміром 6x1,5, які кріпились на 40-ка клюшках. Телятник складався зі 100 плит розміром 6x3, 44 плит розміром 6х,1,5 які кріпились на цегляних стінах і 40-ка ригелях.

У наведеному акті вказано кількість плит 145 шт. Отже не вистачало 145 - 108 = 37 плит. Тому, для підписання акту саме з такою кількістю плит необхідно було б демонтувати і корівник і телятник. Телятник необхідно було-б демонтувати повністю оскільки плити розміром 6x1,5 знаходились з його боків і з одного боку доступ підйомного крану був, а з протилежного боку в зв`язку з рельєфом місцевості не було. При цьому ціна демонтажних робіт значно перевищує вартість 37 плит, що робить продаж у такому форматі економічно не доцільним. Реалізація усіх будівельних матеріалів одночасно, фізично і юридично неможлива оскільки покупцями у актах вказано троє осіб не пов`язаних між собою, а тому процес узгодження тільки необхідних технічних питань не на один аркуш договору.

Кім того, те що наведений акт не міг бути підписаний з зазначенням кількості плит 145 штук й відповідно розміру винагороди позивача, свідчить той факт, що згодом, у 2014 році корівник у комплектації 108 плит й 40 клюшок був проданий іншій особі (копія договору й акту приймання-передачі додається).

Про це ж свідчить і той факт, що 5-ть плит розміром 6x1,5 до цього часу знаходяться на території господарського двору біля демонтованого телятника в селі Лубенці. Ще 30 плит розміром 6x1,5 після демонтажу перевезені і складені на території цегельного заводу в селі Куликівка де знаходяться до цього часу.

Акт приймання-здачі виконаних робіт (сторінка 10 у справі) містить відомості про 103 плити розміром 6x3 з зазначенням іншої зацікавленої у їх придбанні особі.

Вказаний акт також не міг бути підписаний у кількості 103- штук, оскільки при демонтажних роботах було виявлено, що прибудовані приміщення перекриті 4-ма плитами 6x1,5, а не двома плитами розміром 6x3.

Акт приймання-здачі виконаних робіт (сторінка 11 у справі) містить відомості про 40 ригелів з зазначенням ще іншої зацікавленої у їх придбанні особі.

І цей акт також не міг бути підписаний з зазначенням розміру винагороди позивача, оскільки усі 40 ригелів демонтовані, складені й до цього часу знаходяться на території господарського двору у селі Лубенці біля демонтованого корівника.

Крім того, у текстах усіх трьох актів, йдеться саме про надання відомостей і не вказано жодного слова про продаж, що у розумінні п. 3 договору є вирішальною умовою для визначення розміру й виплати винагороди позивачу (виконавцю).

Системно аналізуючи вищенаведені факти і доводи можливо дійти висновку, що позивач вже після підписання актів дописав у них відомості про кількість будівельних матеріалів і розмір винагороди виконався і вже в такому вигляді надав їхні копії суду намагаючись змінити уяву про характер правовідносин, що склалися.

Але, навіть у такому вигляді, тексти поданих суду актів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не містять жодних відомостей про фактичний продаж будівельних матеріалів, тому не відповідають умовам п. 3 договору і відповідно не можуть створювати будь-які зобов`язання для нього.

Також, у своїй позовній заяві позивач просить стягнути з нього моральну шкоду й стверджує що вона полягає у душевних стражданнях пов`язаних з неповерненням ним грошових коштах та обмеженням його у використанні права власності (абзац 4 сторінка 4, абзац 1 сторінка 5 у справі).

Такі твердження позивача також не відповідають дійсності, а тому не підлягають до задоволення, оскільки позивач ніяких коштів йому не передавав відповідно страждати саме від їхнього неповернення він не міг.

Можливо позивач мав, чи має, якісь душевні страждання, але, в матеріалах справи відсутні докази (окрім тверджень позивача), які-б підтверджували ці страждання (звернення до психолога, психіатра, або доказ придбання заспокійливих засобів, антидепресантів, покази свідків то що), а також докази того, що ці страждання безпосередньо пов`язані з обставинами справи.

Тому, вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди також не ґрунтуються на законі.

Системно аналізуючи викладене вище, вважає, що суд не в повній мірі дослідив факти і докази в справі, невірно встановив правовідносини і обставини справи, а тому дійшов помилкових висновків і помилково ухвалив заочне рішення по справі.

Просить поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного ділення.

Скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 року у справі № 712/11466/ 16ц, (провадження № 2/712/2590/16) и призначити справу до розгляду.

ОСОБА_1 до судового засідання надав заяву в якій просив суд, слухати справу без його участі.

ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 року було ухвалено заочне рішення, яким позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 53034,95 грн., судові витрати в сумі 551,20 грн., а всього 53586,15 грн.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що доказів, які б підтверджували отримання відповідачем повісток відсутні направлені повістки повернуті на адресу суду.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що про рішення суду заявнику стало відомо у жовтні 2023 року.

16 жовтня 2023 року заявником була подана заява про надання копії рішення й можливості ознайомиться з матеріалами справи.

26 жовтня 2023 ОСОБА_1 була надана копія заочного рішення Соснівського районного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 712/11466/16-ц провадження № 2/712/2590/16 й можливість ознайомиться з матеріалами справи та зробити копії наявних в ній документів.

До суду з заявою про перегляд заочного рішення заявник звернувся 14.11.2023 року. Таким чином строк на подання заяви про перегляд заочного рішення визначений у ст. 284 ЦПКУ не пропущений.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, оскільки судове рішення та повідомлення про виклик заявником не отримувалися, у зв`язку із чим був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог у справі № 712/11466/16.

Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, оскільки фактично не отримував судові повістки.

Для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Зважаючи на те, що заявник в заяві про перегляд заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.12.2016 року, посилається на обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд вбачає підстави для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, задоволити.

Скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2016 року, яке ухвалене по справі № 712/11466/16-ц за позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання на 17 січня 2024 року о 11:30 год.

Викликати для участі в судовому засіданні учасників справи.

Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 3 ст. 83, ч. 2, 4, 8 ст. 178, ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право подати відзив на позов та зобов`язаний подати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання даної ухвали але не пізніше першого судового засідання. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ст. 179 ЦПК України позивач має право подати відповідь на відзив в п`ятиденний термін з дня отримання відзиву на позов але не пізніше першого судового засідання. Копія відповіді на відзив та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 180 ЦПК України, відповідач має право подати заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення в п`ятиденний термін з дня отримання відповіді на відзив але до початку розгляду справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Романенко