ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 404/1844/23

провадження № 61-13166св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 квітня 2023 року у складі судді Іванова Л. А. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Голованя А. М., Єгорової С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - ГУНП в Кіровоградській області), Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності службових осіб та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 05 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) слідчим відділом Кропивницького відділення поліції ГУНП в Кіровоградській області (далі - СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області) внесені відомості за № 0004074, та розпочате кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а саме за фактом вчинення щодо ОСОБА_1 незаконних (протиправних) дій співробітниками правоохоронних органів, в межах якого останній є потерпілим.

Під час проведення досудового розслідування посадовими (службовими) особами як органу досудового розслідування, зокрема із числа працівників ГУНП в Кіровоградській області, так і процесуального керівництва із числа працівників Кіровоградської обласної прокуратури, у кримінальному провадженні не вживалися заходи щодо організації та проведення всіх необхідних та передбачених приписами Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчих дій, внаслідок чого уповноваженими слідчими неодноразово виносились помилкові постанови про закриття зазначеного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях співробітників правоохоронних органів складу кримінальних правопорушень, які в подальшому були оскаржені і, за результатами розгляду яких, неодноразово скасовані у зв`язку з їх незаконністю, а також не було проведено в межах цього кримінального провадження усіх процесуальних дій, передбачених КПК України, в тому числі через відсутність належного процесуального керівництва з боку прокурорів.

Тривала протиправна бездіяльність, в тому числі незаконні рішення посадових (службових) осіб, мали місце з боку окремих працівників ГУНП в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури, які є органами державної влади, з приводу тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, відсутність належного процесуального керівництва відповідними прокурорами, незаконне закриття цього кримінального провадження, завдали позивачу моральну шкоду, яка полягає в досить тривалому вирішенні вказаного кримінального провадження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений звертатися до суду, поліції та прокуратури з метою захисту та поновлення своїх прав, як потерпілого.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області (далі - Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області), яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, в ході якого нездійснені всі слідчі (розшукові) дії у строк, визначений чинним КПК України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування;

визнати, що саме через незаконні рішення, неефективне досудове розслідування та протиправну тривалу бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та Кропивницької окружної прокуратури при розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року спричинено ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок кримінальних правопорушень, моральну шкоду;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку компенсації, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, моральної шкоди в розмірі 600 000 грн, по 300 000 грн з кожного відповідача.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Ленінський районний суд міста Кіровограда ухвалою від 24 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме кримінального та цивільного, проте об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень статей 185 та 188 ЦПК України та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальов А. І., оскаржив її в апеляційному порядку.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 21 серпня 2023 року ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 квітня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки, виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме: кримінального та цивільного судочинства, об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Так, відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку порушення правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21).

Касаційна скарга мотивована тим, що судова практика у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є сталою, факти заподіяння моральної шкоди позивачу підтверджуються діями і бездіяльністю відповідачів, проте суди попередніх інстанцій на це не звернули уваги.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 25 вересня 2023 року відкрив касаційне провадження та витребував з Ленінського районного суду міста Кіровограда цивільну справу № 404/1844/23.

У жовтні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 09 листопада 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовив. Справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року, розпочатому за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, в ході якого нездійснені всі слідчі (розшукові) дії у строк, визначений чинним КПК України, а також в ігноруванні вимог чинного законодавства України в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування;

визнати, що саме через незаконні рішення, неефективне досудове розслідування та протиправну тривалу бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та Кропивницької окружної прокуратури при розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року спричинено ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок кримінальних правопорушень, моральну шкоду;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку компенсації, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, моральної шкоди в розмірі 600 000 грн, тобто по 300 000 грн з кожного відповідача.

Ленінський районний суд міста Кіровограда ухвалою від 24 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 21 серпня 2023 року ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 квітня 2023 року залишив без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

У частині першій статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом та щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до приписів пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час подання позову)).

Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314 - 316 КПК України.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 1540/5031/18 (провадження № 11-485апп19) викладено висновок про те, що оскарження дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору є визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року, розпочатого за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, в ході якого нездійснені всі слідчі (розшукові) дії у строк визначений чинним КПК України, а також проігноровано вимоги чинного законодавства щодо проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування. Крім того, предметом спору є стягнення моральної шкоди.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно встановив, що оскільки контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0004074 від 05 травня 2018 року, в ході якого нездійснені всі слідчі дії (розшукові) дії у визначений процесуальним законодавством строк, та порушенні вимог чинного законодавства в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування, не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності, є неможливим.

На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 420/3956/20 зазначила, що роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Отже, не встановивши підстав для застосування положень статті 188 ЦПК України щодо можливості об`єднання в одне провадження заявлених ОСОБА_1 вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність підстав для застосування положень пункту другого частини четвертої статті 185 ЦПК України та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності службових осіб та стягнення моральної шкоди, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме кримінального та цивільного, оскільки об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Судовий захист особою своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів гарантується. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава?учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), від 30 травня 2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Разом з тим, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21) колегія суддів до уваги не бере, оскільки у цій справі позовних вимог про визнання протиправними дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього слідства чи прокуратури не заявлено, спір розглядався по суті заявленої вимоги про компенсацію моральної шкоди, спричинену посадовими особами органів прокуратури, тому правовідносини наведеної постанови Верховного Суду є нерелевантними до спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 квітня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Пророк

В. В. Сердюк