АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/79/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Лисака І. Н., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Чернівціобленерго»

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 9 березня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати право власності позивача на лінію електропередач (повітряна лінія 0,4 кВ Л1, протяжністю 0,74 км), яка складається з 14 залізобетонних опор, провідної лінії та інших конструктивних елементів, від трансформаторної станції 171 на вулиці П`ятій Приміській в селі Чагор Чернівецького району Чернівецької області.

Посилався на те, що він є власником лінії електропередач 0,4 кВ Л1, оскільки оплатив вартість її виготовлення, включно з вартістю матеріалів, і прийняв відповідні роботи. Однак, відповідач Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» (далі АТ «Чернівціобленерго») не визнає його право власності на вказане майно, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 9 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_1 на лінію електропередач (повітряна лінія - 0,4 кВ Л1, протяжністю 0,74 км), яка складається з 14 залізобетонних опор, провідної лінії та інших конструктивних елементів, від трансформаторної підстанції 171 на вулиці П`ятій Приміській в селі Чагор Чернівецького району Чернівецької області.

Суд виходив з того, що позивач має достатні правові підстави на визнання права власності на спірну лінію електропередач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Чернівціобленерго» просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 9 березня 2023 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що задля забезпечення потреб позивача виникла необхідність у будівництві повітряної лінії електропередачі, що свідчить про послугу з нестандартного приєднання до електричних мереж.

Послуга з нестандартного приєднання до електричних мереж, яка полягає у будівництві повітряної лінії електропередачі, є оплатною та до її вартості входять використані на будівництво матеріали, які були оплачені позивачем.

Повітряна лінія електропередачі перебуває на праві власності АТ «Чернівціобленерго» на підставі договору про безоплатну передачу у власність №483-ю від 27 липня 2017 року.

Повітряні лінії електропередачі не можуть перебувати у власності фізичної особи.

Розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просив апеляційну скаргу АТ «Чернівціобленерго» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що та обставина, що право власності повернулось у власність позивача встановлено судовими рішеннями, які відповідач не оскаржував.

Необґрунтованим є аргумент апелянта про те, що докази оплати та прийняття будівництва лінії електропередач свідчать про надання послуги з приєднання будинку позивача до електромереж, оскільки згідно з актом прийомки ОСОБА_1 оплачено та прийнято будівництво лінії електропередач, а саме підключення відбулось тільки в 2003 році.

Договір безоплатної передачі від 27 липня 2017 року не є таким, що свідчить про наявність у АТ «Чернівціобленерго» права власності на спірну лінію електропередач.

Належна позивачу лінія електропередач не є високовольтною повітряною лінією та може належати на праві власності фізичній особі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Позивач замовив в Глибоцькому районі електричних мереж «ВАТ ЕК «Чернівціобленерго» будівництво лінії електропередач від трансформаторної підстанції 171 на вулиці П`ята Приміська в селі Чагор до його будинку.

Глибоцький РЕМ здійснив будівництво ЛЕП ПЛ-0,4кВ та передав позивачу згідно акту прийомки виконаних робіт за травень 2000 року виконані роботи по будівництву вказаної лінії електропередач. Вказані роботи оплачені позивачем повністю в сумі 7 484 гривні, що підтверджують квитанції від 19 квітня 2000 року та 24 травня 2000 року (а.с.6-8).

В 2003 році здійснено підключення житлового будинку до вищезазначених ліній електропередач, що підтверджується робочим проєктом, фіскальними чеками та технічними умовами на електропостачання. Дані обставини встановлені судовими рішеннями в справі №715/684/20 (а.с.16-39).

Крім того, встановлено, що Чагорська сільська рада рішенням від 07 квітня 2017 року №218-14/2017 прийняла у свою власність лінії електропередач, як безгосподарні, які розташовані в селі Чагор, зокрема ЛЕП: ПЛ-0,4 кВ ЛІ (0,74 км) від ТП-171 (вулиця П`ята Приміська). Вказане рішення прийняте на підставі листа ПАТ ЕК «Чернівціобленерго» № 113 від 23 лютого 2017 року, в якому зазначалось, що у селі Чагор є в наявності безгосподарні трансформаторні підстанції та лінії електропередач напругою 0,4 кВ та перерахований відповідний список ТП та ЛЕП, які Глибоцький РЕМ вважає безгосподарними (а.с.9).

27 липня 2017 року лінії електропередач Чагорська сільська рада передала у власність ПрАТ ЕК «Чернівціобленерго», що підтверджується договором №483-ю (про безоплатну перечу у власність (ТП, КТП, ЗТП) від 27 липня 2017 року, накладною №1 від 27 липня 2017 року та актом приймання-передачі від 27 липня 2017 року (а.с.10-15).

30 вересня 2020 року Глибоцький районний суд Чернівецької області ухвалив рішення в справі № 715/684/20, яким визнав незаконним рішення Чагорської сільради від 07 квітня 2017 року в частині прийняття у свою власність ПЛ-0,4 кВ Л1 (0,74 км) від ТП-171 (вул. П`ята Приміська) (а.с.16-39).

В даному рішенні суд дійшов висновку про порушення права власності ОСОБА_1 на спірну лінію електропередач, зокрема у зв`язку із тим, що він повністю оплатив будівництво лінії електропередач.

В постанові від 28 грудня 2020 року Чернівецький апеляційний суд дійшов висновку, що лінія електропередач повернулася у власність ОСОБА_1 і що він нею володіє (а.с.21-26).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову неправильним, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі №752/11904/17.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням обставин, які встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2020 року, постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, апеляційний суд приходить до висновку, що право власності позивача на спірну лінію електропередач є порушеним внаслідок укладення договору про безоплатну передачу лінії електропередач Чагорською сільською радою у власність ПрАТ ЕК «Чернівціобленерго» від 27 липня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що договір про безоплатну передачу у власність спірної лінії електропередач №483-ю 27 липня 2017 року був укладений між АТ «Чернівціобленерго» та Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до положень статті 204 ЦК України вказаний договір є дійсним.

За таких обставин належним способом захисту є пред`явлення позивачем віндикаційного позову про витребування спірного рухомого майна.

В пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19 викладено правову позицію про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про відмову в позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2 111 гривень 28 копійок.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «Чернівціобленерго» слід стягнути 2 111 гривень 28 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 9 березня 2023 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» 2 111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 28 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 червня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Ігор ЛИСАК

Наталія ПОЛОВІНКІНА