Справа № 346/1656/21
Провадження № 22-ц/4808/398/23
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 03 лютого 2023 року в м. Коломия Івано-Франківської област,

в с т а н о в и в :

У квітня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Яцишин І.В. звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ») про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 квітня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобіль Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав травми. Факт заподіяння шкоди здоров`ю позивача внаслідок даної події підтверджується виписками із медичних карток стаціонарного хворого.

На час ДТП відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

15.04.2019 року за фактом настання даної ДТП Коломийським відділом поліції ГУ НП в Івано-Франківській області внесено відомості про подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Заходи досудового врегулювання спору між позивачем та відповідачем не проводилися, оскільки чинним законодавством не встановлено обов`язкового досудового порядку врегулювання питань щодо здійснення виплати страхового відшкодування. Так, у Законі №1961-ІV не передбачено досудового врегулювання спору, а особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 зазначеного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4287/15, постанова від 11.12.2019 року).

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з: 14.04.2019 по 03.05.2019, з 01.07.2019 по 12.07.2019, з 16.12.2019 по 27.12.2019, з 17.02.2020 по 28.02.2020 (всього 52 дні). У зв`язку з лікуванням поніс витрати на придбання медичних препаратів та лікарських засобів на суму 15 956,00 грн, що підтверджується фіскальними чеками. Сума страхового відшкодування, що проявилася у понесених витратах на придбання ліків, на дату звернення з даним позовом до суду не виплачена.

Розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати - 797,80 грн (15956,00/100х5).

Просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь позивача 15956,00 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням та придбанням ліків, 797.80 грн - завданої моральної шкоди та 3600 грн судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги (а.с.1-12, том 1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.184-191, том 1).

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Стефківський В.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність і необґрунтованість та таке, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що безпідставними та необґрунтованими є висновки суду про відсутність безвинної відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки, всупереч нормам ст. 1187 ЦК України. Твердження суду про те, що встановлено вину позивача у формі прямого умислу, є припущенням, так як вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП не доведена та не встановлена жодним процесуальним документом а ні у кримінальному провадженні, в ні в адміністративному.

Зауважує, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Звертає увагу суду на те, що відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається. Навпаки, не доведення протилежного відповідачем та не встановлення судом окреслених винятків свідчить про існування безумовного обов`язку безпосереднього заподіювача шкоди відшкодувати її потерпілому у повному обсязі (така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 року у справі №336/2892/18).

З цих підстав просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.195-197, том 1).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського В.І.,

дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що на автодорозі Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига (на м. Кишинів), 139 км 700 м, в с. Лісний Хлібичин біля «Корчми» 14.04.2019 року о 22:15 год мала місце дорожньо-транспортна пригода. В ході даної події водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-10 в напрямку смт. Отинія, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який рухався по проїзній частині дороги в попутньому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та доставлений в Коломийську ЦРЛ. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 652879 про дорожньо-транспортну пригоду від 15 жовтня 2020 року та постановою про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року на підставі ч.1 п.2 ст.284 КК України (а.с. 14-15, 176-178, том 1).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4614, ОСОБА_1 з 14.04.2019 по 03.05.2019 перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі КНП «Коломийська центральна районна лікарня» у травматологічному відділенні. 15.04.2019 накладено скелетний витяг. 22.04.2019 - операція: МОС правої гомілки БІС демонтаж скелетного витягу, отримував: анальгін, димедрол, кетанов, цефтріаксон, бліцеф, фіз. розчин, метрагіл, ністатин, цібор, перев`язка. Рекомендовано: нагляд травматолога поліклініки, остеогенон, дозоване навантаження, контроль через 2 місяці (а.с.21, том 1).

До матеріалів справи долучено накладну №97 від 18.04.2019, постачальником зазначено ФОП ОСОБА_3 , платник - ОСОБА_1 , найменування товару - стержень стегнової кістки нове, титан (комплект), ціна - 14 000,00 грн (а.с.28, том 1).

Із виписки із медичної карти хворого №901 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі для обслуговування населення Отинійська РЛ №1 з 01.07.2019р. по 12.07.2019р. Діагноз: відкритий консолідуючий відламковий перелом середньої третини лівої гомілки зі зміщенням. Стан після МОС ІБС. Комбінована контрактура лівого гомілково-ступневого суглобу. Порушення функції опори і ходи в помірній мірі. Лікування: локсидол, діклотол, серрата, ЛФК, фіз..процедури (а.с.24-25, том 1).

Згідно виписки із медичної карти хворого №1697 встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі для обслуговування населення Отинійській РЛ №1 з 16.12.2019 по 27.12.2019, діагноз: повільно консолідуючий відламковий перелом середньої третини обох кісток правої гомілки. Стан після МОС ІБС. Післятравматичний артроз правого гомілково-ступневого суглобу ІІ ст. і колінного суглобу з стійким вираженим больовим синдромом та комбінованою контрактурою. Порушення функції опори і ходи. Лікування: локсидол, напрофф, протекта, серрата, фіз.процедури (а.с.22-23, том 1).

Із виписки із медичної карти хворого №230 встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі для обслуговування населення КНП «Отинійська РЛ» з 17.02.2020 по 28.02.2020. Діагноз: Повільно консолідуючий відламковий перелом середньої третини обох кісток правої гомілки. Стан після МОС ІБС. Післятравматичний артроз правого гомілково-ступневого суглобу ІІ ст. і колінного суглобу з стійким вираженим больовим синдромом та комбінованою контрактурою. Порушення функції опори і ходи в помірній мірі. Лікування: локсидол, напрофф, протекта, мовіназа, фіз.процедури, ЛФК, розробка рухів (а.с.26-27, том 1).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ним понесено витрати на лікування на загальну суму 15 956,00 грн, на підтвердження чого долучає копії фіскальних чеків (а.с.29-31, 158-161, том 1).

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 8666562 (а.с. 16, том 1).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 від 15.04.2019 року та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 28 грудня 2019 року, вказане кримінальне провадження закрито за ч.1 п.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленою відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України (а.с.176-178, том 1).

В ході досудового розслідування встановлено, що позивач ОСОБА_1 переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу та на такій відстані, що водій не мав можливості уникнути на нього наїзду, шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування. Тобто, дана дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а саме: пункту 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; пункту 4.14 - пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Таким чином, порушення вимог Правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_1 знаходиться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. В діях водія ОСОБА_2 не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками, а отже і складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок того, що позивач переходив проїзну частину дорогу поза межами пішохідного переходу та на такій відстані, що водій не мав можливості уникнути на нього наїзду, що знаходиться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, встановивши відсутність вини водія ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, і відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності та відповідальності страхової компанії за умови встановленої вини ОСОБА_1 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

Згідно із положеннями статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( стаття 5 цього Закону) .

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( стаття 6 цього Закону).

Пунктом 22.1. статті 22 цього Закону установлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. статті 23 шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1. статті 24 визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Пунктом 33.1. статті 33 цього Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 34.1. статті 34 цього Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Окрім того, стаття 36 цього Закону визначає, що: 36.1. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

36.4. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Отже, згідно із п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальник у разі здійснення ним витрат на покриття шкоди, що ним заподіяна, має узгодити їх із страховиком.

Проте вказана норма Закону не визначає імперативного правила, що страховик приймає лише рішення про відмову у компенсації, норма містить диференціацію та дозволяє страховику здійснити вибір, але з урахуванням інших вимог закону.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому в с/з правої гомілки зі зміщенням. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебував на лікуванні.

Особливістю правовідносин про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, які дають підстави для відмови у відшкодуванні або на зменшення розміру відшкодування, в силу положень ч.5 ст. 1187, статті 1193 ЦК України, є покладення Законом на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, обов`язку доведення тих обставин, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, або грубої необережності потерпілого, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди.

В протилежному випадку, на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, покладається обов`язок відшкодування шкоди незалежно від її вини.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_1 свідомо передбачав, бажав або допускав настання негативних для себе наслідків. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про завдання шкоди внаслідок непрямого умислу самого потерпілого та про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем було порушено Правила дорожнього руху, а вини водія не встановлено.

Висновки органа досудового слідства в межах розгляду кримінального провадження щодо водія ОСОБА_2 за статтею 286 ч.1 КК України можуть прийматися лише щодо відсутності вини у настанні ДТП самого ОСОБА_2 , оскільки кримінальне провадження закрите за частиною 1 статті 284 КПК України і ця постанова від 28. Грудня 2019 року не скасована.

Однак, ті обставини, що шкода виникла внаслідок умислу потерпілого не встановлені.

Доказів про наявність обставин грубої необережності потерпілого, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, які б могли давати підстави для зменшення шкоди, відповідач суду також не подає.

Такими доказами могли б бути пояснення потерпілого, свідків тощо, протоколи огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з описом дорожньої обстановки в місці ДТП (зокрема, про наявність тротуару) і можливість уникнути ДТП потерпілим тощо.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова органа досудового слідства про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Отже, за таких обставин, підстави для зменшення відшкодування шкоди також відсутні.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Всупереч вимогам закону, суд не перевірив доводи та вимоги позовної заяви, не дослідив доказів, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в позовній заяві та (або) відзиві на неї.

Суд в оскаржуваному рішенні не вказав, з яких саме доказів випливає факт усвідомлення позивачем суспільно небезпечного характеру свого діяння, адже постанова про закриття кримінального провадження не містить даних з даного приводу. Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, є припущенням.

Норми законодавства України містять вказівку обов`язку доказування та зобов`язують саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З наведеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними в розумінні статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

У справі, яка переглядається, суд не встановив обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_1 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що шкоду ОСОБА_1 було заподіяно внаслідок непрямого умислу самого потерпілого, не обґрунтований належними та допустимими доказами.

Як підстава для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Колегія суддів не погоджується з висновком про те, що відсутність у водія автомобіля Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8666562 від 14.04.2019 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», матеріальна шкода, пов`язана з лікуванням позивача, підлягає стягненню із страховика.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Коломийська центральна районна лікарня» з 14 квітня 2019 року до 03 травня 2019 року, в Отинійській РЛ №1 з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року.

А також лікувався амбулаторно в Отинійській РЛ №1 з 01.07.2019 року по 12.07.2019 року, з 17.02.2022 року по 28.02.2022 року .

Тому до уваги беруться товарні чеки та накладні за зазначені періоди (а.с.29-31, 158-161, том 1).

Той факт, що ОСОБА_1 перебував на лікування саме з 14 квітня 2019 року до 03 травня 2019 року, з 16.12.2019 року по 27.12.2019 року, підтверджується долученою карткою стаціонарного хворого, із якої вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні та йому було призначено відповідне лікування, що підтверджується записом у картці (а.с.21,22-23, том 1), а також відповідними записами у виписці із медичної карти амбулаторного хворого за відповідні періоди (а.с. 24-25, 26-27, том 1).

Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у стягненні з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Співставляючи рекомендовані лікарем-травматологом позивачу медичні препарати та препарати, придбані позивачем за товарними чеками, що містяться в матеріалах справи, встановлено, що вони співпадають, тобто ліки придбані за призначенням.

Страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки страховик зобов`язаний сплатити обумовлений договором страховий платіж, то в даному випадку слід стягнути витрати на лікування позивача згідно накладної №97 від 18.04.2019 року на суму 14 000,00 грн (придбання стержня стегнової кістки, який використаний під час оперативного втручання) та на суму 1 956,00 грн (придбання ліків).

Враховуючи долучені позивачем чеки і накладні та призначення лікаря-травматолога, що містяться в амбулаторній карті ОСОБА_1 , до стягнення в рахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, підлягає сума в розмірі 15956,00 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» оригіналів чеків, то такі не заслуговують на увагу.

Пунктом 34.1. статті 34 цього Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Окрім того, ст.37 (37.1.3) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовує, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Закон України "Про страхування" пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком, страховик мав можливість встановити самостійно.

Суду не представлено відповідачем доказів про те, що страховик звертався до лікувального закладу за отриманням інформації стосовно лікування потерпілого для прийняття рішення про страхове відшкодування. Тому з цього слід дійти висновку, що страховик не проводив розслідування, що передбачено ст.34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Отже, якщо страховик об`єктивно може визначити розмір заподіяної шкоди, з огляду на характер заподіяної шкоди, вид лікування, необхідні препарати медичного призначення, то посилання на обставину, що страхувальник не надав оригіналів чеків на придбання ліків, які є необхідними для лікування постраждалої особи, самі по собі не можуть бути підставою для відмови страховика від виконання обов`язку з компенсації понесених страхувальником витрат.

З огляду на те, що ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами призначення йому препаратів, виписаних відповідним закладом охорони здоров`я, та призначення яких пов`язане з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, згідно товарних чеків, виданих на підставі призначень лікаря-травматолога, у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» наявний обов`язок перед позивачем по виплаті страхової виплати у зв`язку з отриманням моральної шкоди.

Судом встановлено, що діями водія транспортного засобу позивачу завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю і стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою водія щодо нього.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 23.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з того, що із страховика стягнена судом моральна шкода, завдана здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП на рівні, не вищому ніж визначено ст. 26-1 Закону, яка включає у себе не лише шкоду, пов`язану із лікуванням потерпілого, але й шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності потерпілого, тому колегія суддів погоджується із визначеним позивачем розміром грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у 797,80 грн.

Враховуючи те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у в`язку з чим з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь держави необхідно стягнути судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За правилом пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави за розгляд справи судом першої інстанції становить 1816,00 грн (908+908) та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 2724,00 грн (1816 х 150%), всього разом - 4540,00 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, представник позивача (апелянта) подав розрахунок витрат по справі та детальний опис послуг, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, в установлений законом строк, в якому зазначено розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 3600,00 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», , адреса місцезнаходження пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, м. Київ, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , страхове відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, в розмірі 15956,00 гривень (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень нуль копійок), моральну шкоду в розмірі 797,80 грн (сімсот дев`яносто сім гривень вісімдесят копійок) та 3600,00 грн (три тисячі шістсот гривень нуль копійок) судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», , адреса місцезнаходження пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, м. Київ, на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції в сумі 4540,00 гривень (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України .

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.