Справа № 289/842/23
Номер провадження 4-с/289/7/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання рішення та дій державного виконавця неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Маліневської Т.В. від 08.03.2023 у межах виконавчого провадження №43248037. Свою скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.11.2005 по справі №2-1124-2005 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його місячного заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на одну дитину, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до повноліття дитини, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконання вказаного судового рішення Радомишльським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №43248037.

08.03.2023 старший державний виконавець Маліневська Т.В. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №43248037. Приймаючи оскаржувану постанову, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів в сумі 338699,18 грн. Боржник не погоджується із обчисленим розміром заборгованості, тому вимушений звертатись до суду за вирішенням спору відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України. Із розрахунку заборгованості слідує, що розмір заборгованості в сумі 338699,18 грн. складається з боргу в сумі 199167,11 грн. та штрафу у сумі 139532,07 грн., при цьому розрахунок заборгованості виконавцем здійснено не виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості міста Радомишль, а із розміру середньої місячної зарплати по регіонах України, який не може бути однаковим для всіх населених пунктів у регіоні. До того ж, державним виконавцем із проведеного таким чином неправильного розрахунку заборгованості було застосовано до боржника штраф в сумі 139532,07 грн., який підлягає скасуванню. Окрім того, представник скаржника зазначає, що зарахування до складу суми заборгованості по аліментам сум нарахованих виконавцем штрафів в розмірі 139532,07 грн. є неправомірним, оскільки нарахування та стягнення цих сум визначається окремим порядком та нормами, і є мірою відповідальності боржника. Дії державного виконавця щодо складання спірних розрахунків зі сплати аліментів та штрафів проведені з порушенням встановленого порядку, а тому відповідно прийняте в подальшому процесуальне рішення постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.03.2023 є незаконною та підлягає скасуванню.

15.05.2023 представником стягувача подано до суду заперечення на скаргу ОСОБА_1 , в яких зазначив, що заявник не довів належними та допустимими доказами порушення державним виконавцем чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови. До того ж, повідомив суд, що стягувач вимушена була звертатись за правовою допомогою до адвоката та нести у зв`язку з цим витрати на правову допомогу, орієнтовний розмір яких становить 4000 грн., тому просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат стягувача після винесення судом рішення за результатами розгляду скарги.

В судовому засіданні представник скаржника пояснив, що визначений державним виконавцем розмір заборгованості 338699,18 грн. в межах виконавчого провадження №43248037 вважає незаконним, оскільки розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства та наявні розбіжності в сумах. До того ж, звертає увагу суду на те, що в оскаржувану постанову, окрім розміру заборгованості по сплаті аліментів включено розмір накладених на боржника штрафів в межах виконавчого провадження. На думку представника скаржника, стягнення штрафу має виконуватись за окремим виконавчим документом в межах іншого виконавчого провадження. Представник скаржника вважає, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів проведений державним виконавцем некоректно, оскільки боржник в деякі періоди працював, тому не можливо було розраховувати розмір аліментів згідно доходів встановлених для відповідної місцевості. На запитання представника стягувача пояснив, що ОСОБА_1 з позовом про визнання незаконним розрахунку боргу по сплаті аліментів до суду не звертався, а також постанови державного виконавця про накладення штрафу не оскаржував.

Представник стягувача просив суд відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 та зазначив, що останній не оскаржував ані розрахунок, ані дії державного виконавця, ані постанови про накладення штрафу, при цьому, посилаючись на те, що державним виконавцем невірно проведено розрахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів не зазначає, який розмір заборгованості є вірним. До того ж, представник стягувача пояснив, що відсутні відомості про те, що державний виконавець діяв всупереч своїм повноваженням при виконанні рішення суду, а також звернув увагу на те, що відсутня необхідність виконання штрафів в межах іншого виконавчого провадження.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в задоволенні скарги просить суд відмовити (а.с. 98-99).

Частиною 2 ст. 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, суд дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25.11.2005 по справі №2-1124 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його місячного заробітку (доходів), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до повноліття дитини, тобто з 04.11.2005 по 11.03.2023 та 13.05.2014 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження №43248037 на підставі виконавчого листа №2-1124-2005, виданого 28.11.2005 (а.с. 30, 31, 55 зворот).

Постановами старших державних виконавців в рамках виконавчого провадження № 43248037 за несплату аліментів на ОСОБА_1 неодноразово накладено штраф на користь ОСОБА_5 (а.с. 27, 28, 29, 33, 34, 85, 86).

Постановою старшого державного виконавця Маліневською Т.В. від 05.10.2021 скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с. 32).

В рамках виконавчого провадження №43248037 старшим державним виконавцем Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневською Т.В. 08.03.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №43248037, зокрема на доходи ОСОБА_1 , який отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 шляхом здійснення відрахувань із суми доходів боржника у розмірі 50% доходів ОСОБА_1 до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 340926,68 грн. (а.с. 7, 95 зворот).

Згідно постанови від 12.05.2023 старшим державним виконавцем Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецькою О.А. прийнято на примусове виконання ВП №43248037 (а.с. 97).

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2016 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У скарзі ОСОБА_1 не погоджується із розрахунком суми заборгованості по сплаті аліментів та нарахованим розміром штрафів, зробленим державним виконавцем Т. Маліневською, посилаючись на те, що розрахунок було зроблено державним виконавцем не за показниками середньої заробітної плати м. Радомишль, а за показниками середньої місячної зарплати по регіонах України. Окрім того, тоді у періоди, коли він не працював розмір аліментів має вираховуватись із середньої заробітної плати працівника для м. Радомишль Житомирської області, так як він був зареєстрований в м. Радомишль.

Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Виходячи з наведеного, слід констатувати, що між боржником і державним виконавцем фактично має місце спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який пов`язується з тим, за якими правилами належить визначати заборгованість за аліментами боржнику в період, коли він не працював та не отримував офіційного доходу, однак скарга не містить вимоги щодо встановлення неправомірності обчислення державним виконавцем розміру заборгованості. До того ж, не заявлено вимогу щодо визнання протиправними постанов державного виконавця про накладення штрафів, тому суд не вправі давати оцінку правомірності їх накладення та стягнення на користь стягувача.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Як зазначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів (ч. 1 та 2 статті 68 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII). За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Суд зазначає, що у вищевказаній постанові від 08.03.2023 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 340926,68 грн. у зв`язку з наявною заборгованістю по аліментах та штрафів у зв`язку з несплатою добровільно аліментів. Розмір заборгованості боржником не спростований та не оскаржений.

Враховуючи викладене, неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника не вбачається.

Натомість, суд зауважує, що скасування оскаржуваної постанови призведе до порушення прав стягувача та дитини, на утримання якої до 11.03.2023 стягувалися аліменти та припинення стягнення заборгованості по сплаті аліментів, відповідно до невиконання рішення суду.

Водночас, суд звертає увагу скаржника на приписи ст. 13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та вважає за необхідне йому роз`яснити, що він не позбавлений можливості звернутись до суду з питанням визначення розміру заборгованості, якщо він не погоджується з розрахунком проведеним державним виконавцем.

На підставі приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд, за заявою представника стягувача, відкладає вирішення питання про судові витрати, які ОСОБА_5 понесла у зв`язку з розглядом даної скарги, та призначає судове засідання для вирішення даного питання.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 89, 258-261, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання рішення та дій державного виконавця неправомірними відмовити.

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати, які стягувач ОСОБА_5 понесла у зв`язку з розглядом даної справи, призначити на 11:00 год. 17.01.2024 в приміщенні Радомишльського районного суду Житомирської області. Встановити стягувачу та її представнику адвокату Крищуку Б.В. строк для подання доказів щодо розміру понесених стягувачем судових витрат у зв`язку з розглядом скарги до 11.12.2023. Роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 07.12.2023.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО