ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2020 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що після набуття права власності на квартиру він вирішив розпочати ремонтні роботи та згодом вселитися у придбану квартиру, однак виявилось, що там мешкає ОСОБА_3 . На його неодноразові наполегливі прохання звільнити квартиру та надати йому можливість безперешкодно реалізувати своє право власності, ОСОБА_1 кожного разу відповідав категоричною відмовою, мотивуючи тим, що він зареєстрований за вказаною адресою.

Такі дії ОСОБА_1 створюють перешкоди у користуванні вказаною квартирою, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду та просити суд усунути перешкоди шляхом виселення відповідача з вказаної квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто для ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі обставини справи, які пов`язані із усуненням перешкод у користуванні квартирою, в якій проживає відповідач та вважає своєю власністю. Суд не взяв до уваги те, що з приводу протиправного вибуття з його володіння квартири, наразі йдуть судові процеси.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність, передбачених законом, підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2020 року.

Після придбання квартири ОСОБА_2 приїхав до квартири для того, щоб почати там робити ремонтні роботи та згодом вселитися в квартиру і мешкати там, проте виявилось, що там мешкає відповідач ОСОБА_3 .

На його неодноразові наполегливі прохання звільнити власність ОСОБА_2 та надати йому можливість безперешкодно реалізувати своє право власності, ОСОБА_1 кожного разу відповідав категоричною відмовою, мотивуючи тим, що він там зареєстрований.

З приводу виселення ОСОБА_1 , позивач в усній формі звертався до поліції, проте йому рекомендували звернутися до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, у зв`язку з наступним.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири.

Між тим, ухвалюючи рішення у справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_2 заявлено вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Натомість мотивувальна та резолютивна частина рішення суду містить висновок щодо зняття з реєстрації відповідача, про що не було заявлено у позові.

Стаття 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд не вправі змінювати заявлені позивачем вимоги, предмет та підстави позову.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог.

Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Приписами частини другої ст. 264 ЦПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За таких обставин, змінивши позовні вимоги, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та ухвалив рішення за вимогами, які позивачем не заявлялись.

При цьому варто зазначити, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та вийшов за межі позовних вимог та ухвалив рішення за вимогами, які позивачем не заявлялись.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зняття з реєстрації, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині зняття відповідача з реєстрації.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року в частині зняття з реєстрації - скасувати.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1261,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна