Номер провадження: 22-ц/813/2697/23
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», тертя особа ОСОБА_2 , Державний реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» про усунення порушень права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Карпов І.О. (діє на підставі ордеру) із позовом до ТОВ «ФК «Алькор Інвест», тертя особа ОСОБА_2 , державний реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» про усунення порушень права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав (т.1 а.с. 2-21).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на відсутність доказів вручення йому листа-вимоги №29 від 26.04.2019 року, відсутність в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність оцінки предмета іпотеки під час звернення стягнення.

22.08.2019 року відповідачем ТОВ «ФК «Алькор Інвест» подано відзив, яким відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та зазначає про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки ТОВ «ФК «Алькор Інвест» не приймало оскаржуваного рішення, недоведеність позовних вимог щодо неотримання листа-вимоги №29 від 26.04.2019 року та наявність в п. 11.3. іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (т. 1 а.с. 76 - 82).

27.08.2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест» подано до Малиновського районного суду м. Одеси зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення відповідачів з спірної квартири (т. 1 а.с. 94 - 123).

У зустрічному позові позивач ТОВ «ФК «Алькор Інвест» посилається на те, що позивач, який набув право вимоги за кредитним та іпотечними договорами, скориставшись своїм правом задовольнив право іпотекодержателя шляхом перереєстрації права власності на заставлене майно, а тому як власник квартири вправі вимагати усунення порушення прав користування, володіння та розпорядження майном. ТОВ «ФК «Алькор Інвест» є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте у вказаній квартирі постійно проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , які чинять позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні вказаною квартирою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісною.

31.07.2020 року від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва В.О. надійшла заява про збільшення позовних вимог, якою додана позовна вимога про припинення права власності ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 31-33).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.08.2020 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог до розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, буд. 1 -б, офіс 207, ), тертя особа ОСОБА_2 , державний реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» (67721, Одеська область, Б-Дністровський район, с. Руськоіванівка, вул. Генерала Селезньова, буд. 62, ) про усунення порушень права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав - задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47636402, від 05.07.2019 року 09:59:07 (запис №32261740 від 02.07.2019 року про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» () на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ).

Припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 993,40 гривень.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 17.01.2022 року засобами поштового зв`язку "Укрпошта" ТОВ "ФК "Алькор Інвест" подано апеляційну скаргу. В скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог за первинним позовом та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з численним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що реєстрація об`єкта нерухомості відбулась у відповідності до вимог закону, а отже підстав для її скасування немає.

Матеріали реєстраційної справи повністю відповідають вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав та створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Згідно з правовими нормами закріпленими у цьому Законі, жодних підстав для відмови Державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» в реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на час вчинення відповідних реєстраційних дій не вбачається. А отже, реєстрація прав власності на спірну квартиру була проведена державним реєстратором з дотриманням вимог чинного законодавства України, в межах та у спосіб, передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Щодо позовних вимог в частині виселення осіб, вказує, що оскільки ТОВ «Алькор Інвест» є власником нерухомого майна, вимушений звернутись за захистом своїх прав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

24.02.2022 року на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року апелянтом подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Алькор Інвест" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», тертя особа ОСОБА_2 , Державний реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» про усунення порушень права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

01 червня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кобильника Д.О. надішла заява про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.11.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за р. №6030 позивачу за первісним позовом належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 38,8 кв.м., загальною площею 90,4 кв.м. (т. 1 а.с. 9-10).

06.04.2007 року між позивачем за первісним позовом та Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №13к-199/л, за умовами якого позивачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію в розмірі 130 000 доларів США під 15% річних на строк до 06.04.2012 року (т. 1 а.с. 107-109).

06.04.2007 року між позивачем за первісним позовом та Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за р. №1819 (т. 1 а.с. 110-111).

23.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, за мовами якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив, а відповідач за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» набув право вимоги до позивача за первісним позовом ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії №13к-199/л від 06.04.2007 року (т. 1 а.с. 112-114).

23.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. За умовами вказаного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив, а відповідач за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» набув право вимоги до позивача за первісним позовом ОСОБА_1 за іпотечним договором, посвідченим 06.04.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за р. №1819 (т. 1 а.с. 115-118).

15.05.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» направило позивачу за зустрічним позовом Лист-вимогу №29 від 26.04.2019 року, якою вимагав повернути заборгованості за кредитним договором в розмірі 359 973,64 доларів США у 30-ти денний термін та повідомив про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки при невиконання зазначеної вимоги (т. 1 а.с. 120-121).

Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 21.05.2019 року рекомендованим листом із повідомленням про вручення (т.1 а.с. 122).

02.07.2019 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 звернувся до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 2 а.с. 77).

05.07.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень №47636402, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (т. 2 а.с. 91).

Зі змісту копії реєстраційної справи 101, наданої до суду Відділом документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради 04.09.2020 року на виконання ухвали суду про витребування доказів, у матеріалах реєстраційної справи містяться документи, на підставі яких державним реєстратором винесено рішення №47636402 від 05.07.2019 року про реєстрацію за ТОВ «ФК « Алькор Інвест» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 з здійсненням відповідного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32261740 від 02.07.2019 р., у вигляді:

- заяви про державну реєстрацію від 02.07.2019 року;

- інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- копія іпотечного договору від 06.04.2007 року ;

- лист - вимога на ім`я ОСОБА_1 від ТОВ «ФК « Алькор Інвест» від 26.04.2019 року якою вимагав повернути заборгованості за кредитним договором в розмірі 359 973,64 доларів США у 30-ти денний термін та повідомив про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки при невиконання зазначеної вимоги;

- рекомендоване повідомлення про отримання ОСОБА_1 поштового відправлення 21.05.2019;

Судом встановлено, що 15.05.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» направив позивачу за зустрічним позовом Лист-вимогу №29 від 26.04.2019 року, якою вимагав повернути заборгованості за кредитним договором в розмірі 359 973,64 доларів США у 30-ти денний термін та повідомив про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки при невиконання зазначеної вимоги (т. 1 а.с. 120-121). Вказана вимога була отримана позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 21.05.2019 року рекомендованим листом із повідомленням про вручення (т.1 а.с. 122).

При цьому, судовим розглядом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , щодо якої здійснено реєстрацію використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання та є його єдиним житлом.

Суд відхиляє доводи відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про те, що станом на день звернення стягнення у власності ОСОБА_1 знаходилась квартира за адресою: АДРЕСА_5 .

Так, вказана квартира дійсно раніше знаходилась у власності позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , однак з його власності при примусовому виконанні виконавчого листа №1519/21477/2012, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 13.09.2013 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі його ООУ ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 2 661 073,23 грн.

05.06.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. видано ОСОБА_9 Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме належної раніше з ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

В свою чергу, звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_4 відбулося 05.07.2019 року, тобто через місяць після втрати позивачем за первісним позовом іншого нерухомого майна. При цьому, суд враховує, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 була відчужена поза волею позивача за первісним позовом в рамках примусового виконання судового рішення та не вбачає в цьому зловживань ОСОБА_1 його правами.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест».

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановивши, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , щодо якої здійснено реєстрацію використовується позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 як місце постійного проживання та є його єдиним житлом, суд приходить до висновку, що зазначена квартира не може бути примусово стягнута на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов Договору про відкриття кредитної лінії №13к-199/л від 06.04.2007 року, укладеного в іноземній валюті, у зв`язку з чим у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що так під час судового засідання встановлено, що квартира яка є предметом іпотеки не була придбана за кредитні кошти, а тому можливість виселення колишніх співвласників можливо лише з наданням іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги про визнання осіб такими що втратили право користування також стосуються питання звільнення квартири, а тому є взаємопов`язаними із вимогами про виселення і також не можуть бути задоволені.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України "Про іпотеку", яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).

За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 553) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Судом встановлено, що 15.05.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» направив позивачу за зустрічним позовом Лист-вимогу №29 від 26.04.2019 року, якою вимагав повернути заборгованості за кредитним договором в розмірі 359 973,64 доларів США у 30-ти денний термін та повідомив про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки при невиконання зазначеної вимоги (т. 1 а.с. 120-121). Вказана вимога була отримана позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 21.05.2019 року рекомендованим листом із повідомленням про вручення (т.1 а.с. 122).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача за первісним позовом про відсутність доказів отримання ним листа-вимоги №29 від 26.04.2019 року є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору та договору іпотеки, споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово тягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, та відступила від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 4648589/15-ц (провадження № 61-10874сво18), стосовно того, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідним застереженням в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, як і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника), оскільки таке право виникло на підставі договору (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Верховний Суд зауважує, що мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є встановлення сукупності обставин, а саме: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За таких обставин перевірці підлягають обставини щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) зазначила, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , щодо якої здійснено реєстрацію використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання та є його єдиним житлом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності відхилення доводів відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про те, що станом на день звернення стягнення у власності ОСОБА_1 знаходилась квартира за адресою: АДРЕСА_5 .

Так, вказана квартира дійсно раніше знаходилась у власності позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , однак з його власності при примусовому виконанні виконавчого листа №1519/21477/2012, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 13.09.2013 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі його ООУ ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 2 661 073,23 грн.

05.06.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. видано ОСОБА_9 Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме належної раніше з ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

В свою чергу, звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_4 відбулося 05.07.2019 року, тобто через місяць після втрати позивачем за первісним позовом іншого нерухомого майна. При цьому, суд враховує, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 була відчужена поза волею позивача за первісним позовом в рамках примусового виконання судового рішення та не вбачає в цьому зловживань ОСОБА_1 його правами.

Тож на час перереєстрації права власності існував тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест».

Таким чином, встановивши, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , щодо якої здійснено реєстрацію використовується позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 як місце постійного проживання та є його єдиним житлом, суд приходить до висновку, що зазначена квартира не може бути примусово стягнута на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов Договору про відкриття кредитної лінії №13к-199/л від 06.04.2007 року, укладеного в іноземній валюті, у зв`язку з чим у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що під час судового засідання встановлено, що квартира яка є предметом іпотеки не була придбана за кредитні кошти, а тому можливість виселення колишніх співвласників можливо лише з наданням іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги про визнання осіб такими що втратили право користування також стосуються питання звільнення квартири, а тому є взаємопов`язаними із вимогами про виселення і також не можуть бути задоволені.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст. 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) у постанові від 21 серпня 2019 року, дійшла висновку, який є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, що: не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на повагу до житла у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Суд першої інстанції правильно врахував, позивач, міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості та не здійснив достатньої належної обачності при реєстрації права власності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки по суті стосуються незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Алькор Інвест" - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», тертя особа ОСОБА_2 , Державний реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» про усунення порушень права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе