ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 452/3745/19

провадження № 61-6308св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом - заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району),

відповідачі за первісним позовом: Самбірська міська рада Львівської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивачі за зустрічним позовом: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району),

третя особа, за зустрічним позовомяка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Самбірська міська рада Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, у складі судді

Казана І. С., від 27 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М.,

від 28 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2019 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова та Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району), звернувся до суду з позовом до Самбірської міської ради Львівської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , (далі - ФОП ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

2. Позов обґрунтований тим, що у 2005 році Міністерством оборони України здійснювався продаж нерухомого майна військового містечка, а саме будівель №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 у АДРЕСА_1 . Після проведення тендеру з продажу зазначеного майна визначено переможця та конкретний перелік нерухомого майна, яке підлягало відчуженню. Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 21 березня 2006 року надано дозвіл на оформлення права власності та проведення реєстрації на зазначені нежитлові будівлі. Однак при цьому, рішенням від 21 березня

2006 року було надано дозвіл на переоформлення і приміщення ангару НОМЕР_11, яке не входило у перелік майна, реалізованого через аукціон.

3. На підставі рішення міської ради було зареєстроване право власності на приміщення ангару, площею 367,4 кв. м, за ОСОБА_3 , а із 01 червня 2018 року власниками спірної будівлі є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , кожній з яких належить по 1/2 частині приміщення ангару.

4. Посилаючись на викладене, прокурор просив суд визнати недійсним пункт 2 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області № 186 «Про впорядкування вуличних номерів» від 21 березня

2006 року в частині оформлення права власності та проведення реєстрації споруди ангару, площею 367,4 кв. м, по АДРЕСА_2 і витребувати зазначене майно на користь Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

5. У березні 2020 року ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району), третя особа, за зустрічним позовомяка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Самбірська міська рада Львівської області, про визнання добросовісним набувачем.

6. Зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтований тим, що вони є власниками нежитлового приміщення по

АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2018 року, укладеного з ОСОБА_4 , який придбав це майно у ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу від 04 та 09 травня 2018 року.

7. В свою чергу право власності на спірне майно за ОСОБА_3 було зареєстроване на підставі рішення Самбірської міської ради від 21 березня 2006 року.

8. Посилаючись на те, що спірне майно набуте ними у встановленому законом порядку, позивачі за зустрічним позовом просили суд визнати

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 добросовісними набувачами нерухомого майна - приміщення ангару, площею 367,4 кв. м, по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

9. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області

від 27 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, у задоволені первісного та зустрічного позовів відмовлено.

10. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності прокурором наявності обставин, які б свідчили про незаконність прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 21 березня 2006 року, оскільки документів, на підставі яких таке рішення було прийнято, в ході тимчасового доступу не виявлено, а з договору комісії від 08 липня 2005 року вбачається, що Міністерство оборони України надало дозвіл на реалізацію військового майна, в тому числі спірного приміщення ангару. При цьому був здійснений продаж всіх об`єктів військового містечка № НОМЕР_8 , як цілісного майнового комплексу.

11. Також суд першої інстанції вказав на те, що визнання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 добросовісними набувачами приміщення ангару не є ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення прав, які вони вважають порушеними.

12. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області

від 27 січня 2022 року переглядалось в апеляційному порядку лише в частині вирішення позову прокурора.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району) просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу в частині відмови у задоволенні позову прокурора направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. 26 квітня 2023 року Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району) подала касаційну скаргу на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

16. У липні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

17. Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 18 січня

2017 року у справі № 6-2776цс16, від 05 липня 2017 року у справі

№ 911/3285/14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Також вказує на порушення судами норм процесуального права, що виявилось у встановленні обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Наголошує, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області № 186 від 21 березня 2006 року оформлено право власності та проведено реєстрацію на приміщення ангару, площею 367,4 кв. м, власником якого зазначений ОСОБА_3 , проте у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджуються факт набуття ним спірного приміщення станом на 21 березня 2006 року.

21. Вважає, що суди попередніх інстанцій встановили факт набуття

ОСОБА_3 спірного приміщення та факт продажу військового містечка

№ НОМЕР_8 , як цілісного майнового комплексу на підставі недопустимих доказів.

22. Зауважує, що Самбірська міська рада не була уповноважена розпоряджатись спірним приміщенням, яке вибуло із володіння Міністерства оборони України без згоди власника.

23. Звертає увагу, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що земельна ділянка, на якій знаходиться приміщення ангару, перебуває на обліку та балансі Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У липні 2023 року ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваних судових рішень, просять касаційну скаргу залишити без задоволення. Вважають, що суди попередніх інстанцій, правильно встановивши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність вимог прокурора.

Фактичні обставини справи

25. На підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів № 481 від 22 жовтня 1981 року затверджено інвентаризаційні плани територій та закріплено за Самбірською квартирно-експлуатаційною частиною (району) земельну ділянку військового містечка

№ НОМЕР_8 по АДРЕСА_1 .

26. 08 липня 2005 року між Міністерством оборони України і ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес» укладено договір комісії на реалізацію військового майна № Д-121-05/2005/П-6, за умовами якого Міністерство доручило вчинити та виконати правочини щодо реалізації на внутрішньому ринку нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме військового містечка № НОМЕР_8 , зокрема будівель № НОМЕР_9 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , 20,29, НОМЕР_10 , а також будівлі № НОМЕР_11 (спірна будівля ангару).

27. 17 листопада 2005 року виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області прийнято рішення № 680 «Про оформлення права власності на нерухоме майно», згідно якого за Міністерством оборони України оформлено право власності на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_3 , зокрема і приміщення ангару, загальною площею 367,4 кв. м, зобов`язано Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації видати Міністерству оборони України свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_3 , зокрема і приміщення ангару, загальною площею

367,4 кв. м, з правом оперативного управління.

28. Тендерною комісією Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес» складено протокол № 7/4 від 28 листопада 2005 року про реалізацію майна військового містечка АДРЕСА_4 шляхом проведення аукціону.

29. Рішенням Самбірської міської ради Львівської області № 26

від 14 березня 2006 року «Про вилучення земельної ділянки з території військової частини по АДРЕСА_3 та дозволу на складання проекту відведення» вирішено особам, які викупили об`єкти цілісного майнового комплексу військової частини по АДРЕСА_3 , у тому числі

ОСОБА_3 , перерахувати частки викуплених об`єктів від майна цілісного комплексу, вилучити земельну ділянку, площею 4,0418 га, з території військової частини, закріпити її за власниками об`єктів цілісного майнового комплексу згідно часток у майні та надати дозвіл власникам на складання проектів відведення земельних ділянок.

30. Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області № 186 від 21 березня 2006 року «Про впорядкування вуличних номерів» передбачено змінити вуличну нумерацію будівлям, спорудам, приміщенням на окремі вуличні номери колишнього військового містечка

№ НОМЕР_8 , зокрема приміщенню, загальною площею 367,4 кв. м,

( АДРЕСА_2 ) власником якого є ОСОБА_3 - оформити право власності та провести реєстрацію на споруду ангару за цією адресою.

31. 04 та 09 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори купівлі-продажу по 1/2 частині нежитлового приміщення (ангару) по АДРЕСА_2 .

32. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2019 року, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Копистянським Ю. Р. 01 червня 2018 року за реєстровим № 644.

33. 20 червня 2018 року начальник квартирно-експлуатаційного відділу

м. Львова звернувся до начальника Західного територіального управління військової служби правопорядку із заявою щодо виявлення відомостей про реєстрацію права власності третіх осіб на приміщення ангару за адресою:

АДРЕСА_2 , площею 367,4 кв. м, що належить Міністерству оборони України.

34. Згідно листа територіального управління ДБР, розташованого у

м. Львові, № 03/3-12956вих-19 від 13 вересня 2019 року за результатами проведення тимчасового доступу до документів встановлено, що ряд документів, які стали підставою для прийняття, та виготовлялися в ході підготовки проекту оспорюваного рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 21 березня 2006 року, в Самбірській міській раді відсутні.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

35. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

36. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

37. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

39. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

40. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

41. Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

42. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша

статті 330 ЦК України).

43. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

44. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, на яку посилається заявник, вказала, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою

статті 388 ЦК України.

45. У розглядуваній справі прокурор, звертаючись з позовом про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з володіння кінцевих набувачів, наголошував на тому, що приміщення ангару, площею 367,4 кв. м не входило у перелік об`єктів військового містечка № НОМЕР_8 , які були відчужені на аукціоні.

46. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову прокурора, виходили з недоведеності наявності обставин, які б свідчили про незаконність прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради № 186 від 21 березня 2006 року, оскільки документів, на підставі яких таке рішення було прийнято, в ході тимчасового доступу не виявлено, а з договору комісії від 08 липня 2005 року вбачається, що Міністерство оборони України надало дозвіл на реалізацію військового майна, в тому числі спірного приміщення ангару. При цьому був здійснений продаж всіх об`єктів військового містечка № НОМЕР_8 , як цілісного майнового комплексу.

47. Переглядаючи оскаржувані судові рішення, колегія суддів погоджується із тим, що Міністерство оборони України дійсно висловило намір реалізувати спірне приміщення ангару (будівля НОМЕР_11).

48. В цій частині суди попередніх інстанцій правильно вказали, що 08 липня 2005 року між Міністерством оборони України та ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес» укладено договір комісії на реалізацію військового майна № Д-121-05/2005/П-6, за умовами якого Міністерство доручило вчинити та виконати правочини щодо реалізації на внутрішньому ринку нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме військового містечка № НОМЕР_8 , зокрема будівель № НОМЕР_9 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_2 , НОМЕР_1,НОМЕР_3, НОМЕР_10 та спірної будівлі НОМЕР_11.

49. Разом із тим в матеріалах справи наявний лист № 28/704 від 01 лютого 2019 року ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес», з якого вбачається, що у період з 22 жовтня 2004 року по 14 березня 2006 року державне підприємство не відчужувало спірну нежитлову будівлю НОМЕР_11.

50. Відхиляючи вказаний лист, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до договору комісії на реалізацію військового майна № Д-121-05/2005/П-6

від 08 липня 2005 року Міністерство оборони України ініціювало продаж військового містечка № НОМЕР_8 в цілому та розпочало здійснення реалізації всього майна.

51. Водночас за умовами вказаного правочину Міністерство оборони Українидоручило ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес» вчинити та виконати правочини щодо реалізації на внутрішньому ринку нерухомого військового майна будівель НОМЕР_9, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_10, НОМЕР_11, загальною площею 9 849 кв. м.

52. У протоколі № 7/4 тендерної комісії дочірнього підприємства

ДП «Укрспецекспорт» ДП Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес» від 28 листопада 2005 року погоджено порядок денний, щодо визначення переможця тендеру з продажу нерухомого військового майна.

53. Вказаний протокол містить виклад характеристики об`єктів, які реалізуються, зокрема у військовому містечку АДРЕСА_4 , однак приміщення № НОМЕР_11 у вказаному переліку відсутнє, а загальна площа об`єктів, які відчужуються становить 9 220 кв. м, а не 9 849 кв. м, як зазначено у договорі комісії на реалізацію військового майна № Д-121-05/2005/П-6

від 08 липня 2005 року.

54. Крім того, згідно вказаного протоколу комісією відкрито конверти з тендерними пропозиціями учасників тендеру, серед яких відсутній

ОСОБА_3 .

55. В подальшому рішенням Самбірської міської ради Львівської області

№ 26 від 14 березня 2006 року вирішено всім власникам як особам, які викупили об`єкти цілісного майнового комплексу військової частини АДРЕСА_3 , в тому числі ОСОБА_3 , перерахувати частки викуплених об`єктів від майна цілісного комплексу, вилучити земельну ділянку, площею 4,0418 га, з території військової частини, закріпити її за власниками об`єктів цілісного майнового комплексу згідно часток у майні та надати дозвіл власникам на складання проектів відведення земельних ділянок.

56. Рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області № 186 від 21 березня 2006 року змінено вуличну нумерацію відчужених будівель на окремі вуличні номери та пунктом 2 цього рішення вирішено оформити право власності та провести реєстрацію на споруду ангару по АДРЕСА_2 , загальною площею 367,4 кв. м, власником якого є ОСОБА_3 .

57. Зі змісту рішення Самбірської міської ради Львівської області № 26

від 14 березня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну будівлю на підставі договору купівлі-продажу, однак відомості про дату укладення цього правочину, його сторони та державну реєстрацію відсутні.

58. Договір купівлі-продажу (або інший правочин), на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на спірну будівлю, в матеріалах справи відсутній.

59. Таким чином, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір за позовом прокурора, не встановили коли та на якій правовій підставі спірна будівля вибула із власності Міністерства оборони України і у який спосіб

ОСОБА_3 набув її у власність.

60. Крім того, суд першої інстанції помилково вказав, що позовні вимоги про витребування спірного майна уОСОБА_1 і ОСОБА_2 є похідними вимогами від вимоги про визнання недійсним рішення міської ради.

61. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 звертала увагу, що власник з дотриманням вимог

статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

62. Разом із тим під час вирішення вимог про витребування майна у добросовісного набувача суди мають встановити справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року заява №29979/04, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року заява № 43768/07, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц).

63. За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

64. До повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє колегію суддів можливості ухвалити власне рішення.

65. Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами встановлені неповно і вказані недоліки можуть бути усунені апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

66. Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, об`єктивно дослідити надані сторонами докази, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

67. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області

від 27 січня 2022 року в апеляційному порядку в частині вирішення зустрічного позову не переглядалось і в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року в частині вирішення позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович