ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3342/23 Номер провадження 22-ц/814/4624/23Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2023 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2023 року справу №545/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю.

В апеляційній скарзі адвокат Кіндяк О.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду в Полтавський районний суд Полтавської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що місцем виконання виконавчого листа є місце проживання боржника, тому відповідно до ч.12 ст.28 ЦПК України ця справа не може бути підсудна Подільському районному суду м.Києва, хоча стягувач (відповідач) має місце знаходження юридичної особи у Подільському районі м.Києва. Цей спір має альтернативну підсудність, адже він виник із виконання кредитного договору, у якому позивачка є споживачем фінансових послуг, тому відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позивачка звернулася до суду за місцем свого дійсного місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 пред`явила у Полтавський районний суд Полтавської області позов до АТ «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна./а.с.1-22/.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.09.2023 справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю./а.с.25-27/.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №2042 від 30.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.36/.

У виконавчому написі від 05.03.2019, зареєстрованому в реєстрі за №5552, вказано місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.58/.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позов пред`явлено до АТ «Перший український міжнародний банк»», яке являється стягувачем у виконавчому провадженні №58727900 з виконання спірного виконавчого напису та знаходиться за адресою: вул. Андріївська, 4, м.Київ, що територіально відноситься до Подільського району м.Києва. Також зазначено, що відомості про те, що позивач в установленому законом порядку зареєструвала своє місце перебування/тимчасове проживання на території Полтавського району відсутні в матеріалах позову та не надані позивачем, жодних виконавчих дій в межах виконавчого провадження №58727900 на території Полтавського району Полтавської області виконавцем не здійснювалось.

Проте, таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено статтею 31 ЦПК України.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

Статтею 32 ЦПК України встановлена недопустимість між судами спорів про підсудність. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У параграфі 3 глави 2 розділу ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, зокрема, встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27), підсудності справ за вибором позивача (стаття 28), правила виключної підсудності (стаття 30), підсудності справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26).

Визначення правильної юрисдикції (підсудності) того чи іншого спору має важливе значення. З цього приводу, в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

За загальними правилами, встановленими статтею 27 ЦПК України, підсудність справи визначається місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, зареєстрованим в установленому законом порядку.

У статті 28 ЦПК України позивачеві надано право самостійно обирати підсудність певної категорії справ, зокрема, згідно з частиною п`ятою цієї статті позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що є місцем виконання виконавчого документу, а саме приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Таким чином, в розумінні ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.02.2020 у справі №643/2870/18 оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний правовий висновок висвітлений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.10.2022 у справі №743/1481/21.

Згідно із п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги стосуються захисту порушеного права споживача ОСОБА_1 , а також те, що в позові було викладено обставини порушення відповідачем і приватним нотаріусом споживчих правовідносин, тому позивачка має право звернутися до суду за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням (ч.5 ст.28 ЦПК України).

Статтею 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Статтю 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виключено на підставі Закону № 1871-IX від 05.11.2021, отже за станом на сьогодні законом не передбачений обов`язок особи зареєструвати своє тимчасове фактичне місце перебування, тому висновок судді суду першої інстанції про ненадання позивачкою доказів реєстрації свого фактичного місця перебування є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 мешкає фактично без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, позивачка з урахуванням характера спірних правовідносин має право подавати позов за місцем свого перебування, а саме до Полтавського районного суду Полтавської області, у відповідності до ч.5 ст.28 ЦПК України.

За таких обставин ухвала судді районного суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до Полтавського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2023 року скасувати.

Цивільну справу №545/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, повернути до Полтавського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов