РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 684/483/23

Провадження № 2/684/127/2023

11 грудня 2023 року смт Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Волошина Р.Р.,

за участі секретаря судового засідання Басок Н.Д.,

представника позивача - адвоката Куцоконь В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Стара Синява Хмельницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного непроживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Куцоконь В.В., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного непроживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина. За її заявою приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Намистюк Л.І. 18.07.2023 заведена спадкова справа №112/2023. Заповіту померла не залишила. Інші спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. За останнім місцем проживання померлої значиться зареєстрованою, ще одна її дочка - ОСОБА_2 , яка фактично в будинку не проживає більше ніж десять років і не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 25.07.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна її матері, оскільки є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. З метою реалізації спадкових прав позивач просить суд встановити факт постійного непроживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.10.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.11.2023 вирішено питання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21.11.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Куцоконь В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилася, відзив на позов не подавала. Оскільки вона є громадянкою російської федерації, мешкає у московській області, записала відеозвернення до суду у якому заявила про визнання позовних вимог та просила розглянути справу у її відсутність. До відеозапису додала копію свого паспорта. За вказаних обставин суд розглядає справу без участі відповідачки.

Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, допитавши свідка, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Стара Синява Хмельницького району Хмельницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

За заявою доньки померлої - ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку спадкового майна як спадкоємцю, який прийняв спадщину на все майно померлої, приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Намистюк Л.І. 18.07.2023 заведена спадкова справа №112/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно довідки Відділу реєстраці місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 17.07.2023 №450/01-19/2023 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована на день смерті за адресою АДРЕСА_1 . На день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постановою нотаріуса від 25.07.2023 року вихідний № 327/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ціле майно її матері, оскільки є інші спадкоємці, які прийняли спадщину в порядку та в строки, встановлені законом. Матеріалами спадкової справи встановлено, що спадщину прийняла ще й ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги, не подавала заяву про відмову від прийняття спадщини, і вважається такою, що спадщину прийняла шляхом проживання з померлою за однією адресою на день її смерті.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона з 2013 року мешкає по АДРЕСА_2 та є сусідкою сторін у справі. Відповідач ОСОБА_2 приблизно у 2014 році виїхала на заробітки до російської федерації де й мешкає по теперішній час. На день смерті її матері ОСОБА_3 вона не мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , не приїжджала на поховання матері.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не зверталась. Спадкову справу заведено 18.07.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 .

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Дослідженими судом доказами встановлено, що фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_2 було відмінним, з 2014 року вона не проживала з матірю, а мешкала у російській федерації, 19.05.2017 отримала паспорт громадянина російської федерації.

Наведені обставини визнаються відповідачкою.

Отже, оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому вона як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Верховний Суд неоноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Предметом позову ОСОБА_1 визначила вимогу про встановлення факту постійного непроживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, виходячи зі змісту позову, позивачка фактично намагалася довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного непроживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_8 , місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя Роман ВОЛОШИН