ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4719/23 Справа № 182/5862/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №182/5862/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року (суддя Кобеляцька-Шахова І.О.),

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського районного суду Дніпропетровської області позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 27 червня 2014 року по 09 серпня 2019 року він як командир 3012 зенітного ракетного дивізіону проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . В період з 08 листопада 2017 року по 18 квітня 2018 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м. Часів Яр, м. Маріуполь Донецької області. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 11М від 09 серпня 2019 року його звільненого з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням дії контракту), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В період служби він перебував як військовослужбовець на квартирному обліку в загальній черзі на отримання житла у Військовій частині НОМЕР_1 , згідно протоколу засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону № 31 від 28 лютого 2002 року. В зв`язку із залученням його до виконання завдань бойового чергування, на підставі пункту 22 Наказу Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, на засіданні житлової комісії Нікопольського гарнізону від 19 березня 2004 року вирішено перемістити його з загальної черги в чергу з правом першочергового отримання жилих приміщень Рішенням об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2019 року, оформленим протоколом від 09 серпня 2019 року №150 його та його родину: дружину ОСОБА_2 , дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішено зняти з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його звільненням по закінченню строку контракту. Вважає, що вказане житлової комісії рішення було прийняте з порушенням норм законодавства України. Посилаючись на те, що він має вислугу на військовій службі більше двадцяти років та житлом не забезпечувався, вважає, що має право на отримання житла, а отже і на залишення на квартирному обліку до отримання житла й у разі звільнення його в запас. Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 09 серпня 2019 року, оформлене протоколом від 09 серпня 2019 року № 150 від 02 грудня 2019 року, в частині зняття його та його сім`ї з квартирного обліку, у зв`язку із звільненням його з військової служби у запас після закінчення строку контракту, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його та його сім?ю на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 із збереженням попереднього часу перебування на обліку, в загальній черзі з 28 лютого 2002 року, в першочерговій черзі з 19 березня 2004 року.

Заочним рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 09 серпня 2019 року, оформлене протоколом № 150 від 09 серпня 2019 року, у частині зняття підполковника ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Визнано незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №527 від 16 серпня 2019 року в частині зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, з 09 серпня 2019 року в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї чотири особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 , зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 28 лютого 2002 року, в першочерговій черзі з 19 березня 2004 року.

Ухвалою Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

З вказаним заочним рішення не погодився відповідач Військова частина НОМЕР_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нормами законодавства чітко визначені підстави звільнення з військової служби в запас або у відставку, при яких військовослужбовці не знімаються з житлового обліку, відповідно, з цього слідує, що при інших підставах звільнення в запас або у відставку військовослужбовці знімаються з обліку. Оскільки позивач не виявив бажання укласти новий контракт на продовження служби в збройних силах України, а використав своє право на звільнення з військової служби по закінченню контракту, у зв`язку з чим не мав права залишатися на квартирному обліку відповідно до вимог частини 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, вважає, що у даній справі, спір пов`язаний з реалізацією ОСОБА_1 права на отримання соціальної гарантії (пільги) у вигляді забезпечення житлом, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з проходженням військової (публічної) служби, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, адміністративного судочинства, тому такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративному судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 , а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника, доводи апеляційної скарги підтримує, просить задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення. Представник позивача ОСОБА_5 надала суду заяву, згідно якої просила справу розглянути за відсутності позивача та його представника, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що в період з 27 червня 2014 року по 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 як командир 3012 зенітного ракетного дивізіону (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 за № 464 від 14 травня 2018 року в період з 08 листопада 2017 року по 18 квітня 2018 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в м. Часів Яр, м. Маріуполь Донецької області (а.с. 12).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 191 від 09 серпня 2019 року підполковника ОСОБА_1 , командира 3012 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням дії контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 червня 2019 року № 305 з 09 серпня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 11).

Відповідно до витягу з протоколу №31 засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону від 28 лютого 2002 року ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 вирішено поставити у загальну чергу на отримання житла військовослужбовців гарнізону згідно наданих рапортів (а.с. 13).

Згідно із витягом з протоколу №64 засідання житлової комісії Нікопольського гарнізону від 19 березня 2004 року вирішено перемістити ОСОБА_1 з дружиною з загальної черги в чергу з правом першочергового отримання жилих приміщень (а.с. 14).

З витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 16 серпня 2019 року №527 підполковника ОСОБА_1 складом 4 особи з 09 серпня 2019 року у зв`язку із звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту вирішено зняти з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених позовних вимог, та зазначив, що позивач, маючи вислугу на військовій службі понад 20 років й не будучи забезпеченим службовим чи постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України, після звільнення з військової служби у запас має право перебувати на квартирному обліку до одержання житла чи відповідної грошової компенсації.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права та зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини 1 статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся з позовом для захисту своїх житлових прав.

Однак при цьому суд залишив поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на порушення його прав та гарантій військовослужбовця, а саме невиконання відповідачем обов`язку забезпечення належним жилим приміщенням (зняття з обліку на покращення житлових умов військової частини НОМЕР_1 ), який є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міністерства оборони України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 розділу І Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (далі - Інструкція № 380).

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 розділу І Інструкції №380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міністерства оборони України, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 розділу ІІ Інструкції №380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 розділу ІІ Інструкції № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац 1 пункту 8 розділу ІІ Інструкції № 380).

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, оскільки право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, тобто спір у цій справі виник з приводу можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте, наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанцій скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На виконання вимог частини 1 статті 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року скасувати.

Провадження у справі № 182/5862/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста