КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-др/947/127/23
УХВАЛА

07.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з розгляду питання про відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу по цивільній справі №947/37314/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа №947/37314/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на нерухоме майно.

За наслідком розгляду вказаної справи, 22.11.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на нерухоме майно, залишено без руху на підставі положень п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

27.11.2023 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва С.В. про ухвалення додаткового судового рішення по справі №947/37314/21 в частині вирішення питання відшкодування витрат ОСОБА_1 понесених на професійну правничу допомогу, які складають сумі 5 000,00 грн., з посиланням на не вирішення судом першої інстанції зазначеного питання під час постановлення ухвали суду від 22.11.2023 року.

Вказану заяву передано головуючому по справі судді Калініченко Л.В.

У відповідності до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За наслідком викладеного, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи визначені законодавством стислі строки для розгляду відповідного виду заяви та значення справи для сторін, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.11.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.12.2023 року о 10 год. 15 хв.

05.12.2023 року до суду надійшли письмові 05.12.2023 року до суду від представника ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення проти задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва С.В. про ухвалення додаткового судового рішення по справі №947/37314/21 в частині вирішення питання відшкодування витрат ОСОБА_1 понесених на професійну правничу допомогу, які складають сумі 5 000,00 грн., з посиланням на їх безпідставність та необґрунтованість.

У судове засідання призначене на 07.12.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак 30.11.2023 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника ОСОБА_1 про розгляд клопотання за відсутності представника.

Приймаючи викладене, враховуючи строки розгляду справи, а також, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, судом було ухвалено провести розгляд заяви ОСОБА_1 в судовому засіданні призначеному 07.12.2023 року за відсутності учасників справи.

Дослідивши та вивчивши подану до суду заяву та додані до неї докази, оглянувши матеріали цивільної справи №947/37314/21, суд вважає заяву не підлягаючою до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України врегульовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що суд може ухвалити додаткове рішення суду у разі не вирішення питання про судові витрати, розподіл яких входить до питань, які підлягають вирішенню під час ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи.

В свою чергу, відповідно до положень частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до положень статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з визначеними положеннями ЦПК України, першою заявою по суті справи для відповідача є відзив на позовну заяву, вимоги до якого врегульовані статтею 178 ЦПК України.

Частиною 3 статті 178 ЦПК України зазначено, що відзив повинен містити зокрема:

8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Отже, вимоги ЦПК України передбачають, що стосовно понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач повинен зазначити про такі витрати у орієнтовному розрахунку судових витрат у першій заяві по суті справи, тобто відзиву на позовну заяву, а розгляд судом справи здійснюється в межах заявлених вимог.

Приймаючи вищевикладені положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

Як вже судом встановлено, в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/37314/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на нерухоме майно, провадження в якій відкрито на підставі ухвали суду від 08.12.2021 року, якою визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання копії ухвали суду.

Судову кореспонденцію по справі ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 , яка була підтверджена відповідачем під час розгляду справи як адреса місця проживання та адреса для листування, отримана 08.02.2022 року що підтверджується підписом одержувача на наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомленням про вручення судової кореспонденції.

Отже, п`ятнадцятиденний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву розпочався 09.02.2022 року та сплив 23.02.2022 року включно.

29.08.2022 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 в електронній формі надійшла перша заява по суті справи відзив на позовну заяву.

Вказаний відзив підписаний та поданий представником ОСОБА_1 адвокатом Галайчук Г.С., яка діяла на підставі ордеру серії ВН №1172162, виданого 29.08.2022 року Адвокатським бюро «Галайчук Ганни Сергіївни».

Поданий відзив на позовну заяву не містить інформації про орієнтовний розрахунок судових витрат та інформації про намір відповідачки понести судові витрати що складаються з витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні 07.09.2022 року з підстав пропуску відповідачем процесуального строку на вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву було ухвалено долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи, однак не враховувати викладені в ньому доводи та додані до нього докази під час розгляду справи.

31.08.2023 року до суду в електронній формі надійшло повідомлення №23715 від 31.08.2023 року про надання доступу до справи за допомогою електронного кабінету представнику ОСОБА_1 адвокату Федяєву С.В., який діє на підставі ордеру серії ВН №1263605 від 31.08.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Федяєвим С.В. під час розгляду справи №947/37314/21 не вчинялось жодної процесуальної дії, як представника ОСОБА_1 та не подавалось жодної заяви, у тому числі з повідомленням про орієнтовний розрахунок судових витрат чи їх відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи відсутнє волевиявлення відповідача ОСОБА_1 на час розгляду справи в суді першої інстанції з питання відшкодування судових витрат зокрема витрат понесених нею на професійну правничу допомогу, як відповідачем в рамках розгляду справи №947/37314/21, а також враховуючи, що розгляд справи судом здійснюється за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та заперечень, суд доходить до висновку про відсутність у суду підстав для вирішення питання про відшкодування понесених ОСОБА_1 , як відповідачем, судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, під час ухвалення судового рішення від 22.11.2023 року за наслідком розгляду цивільної справи №947/37314/21.

Поряд з цим, суд зазначає, що розгляд цивільної справи №947/37314/21 завершено постановленням судом судового рішення у виді ухвали суду від 22.11.2023 року про залишення позову без розгляду.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи,внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9ст.141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить жодних доводів і доказів необгрунтованості дій позивача, а подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5ст.142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про безпідставність тверджень представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про наявність підстав для відшкодування відповідачці понесених витрат на професійну правничу допомогу, як відповідача під час розгляду судом справи №947/37314/21, за наслідком чого у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду слід відмовити.

Частиною 5 статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Постановляючи дану ухвалу суду, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вищевикладених обставинах та керуючись ст. 2, 13, 133, 134, 141, 142, 178, 257, 258-261, 263, 270, 352-354 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з розгляду питання про відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу по цивільній справі №947/37314/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 07.12.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.