РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/9056/22

Провадження № 22-ц/4815/1286/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач ТзОВ "Рівнетеплоенерго"

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О., повний текст рішення складено 04 жовтня 2023 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ТзОВ "Рівнетеплоенерго" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на травень 2022 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 63075,63 грн за період з квітня 2014 року по травень 2022 року. Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 18377 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 722 (сімсот двадцять дві) грн 96 коп у відшкодування судових витрат.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з липня 2019 року по травень 2022 року у розмірі 18377 грн 75 коп. Позовна давність спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТзОВ "Рівнетеплоенерго" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності, до вимог, строк виконання яких наступив на момент набрання чинності законом продовжився на весь період дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" вирішено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19.

На момент звернення з позовною заявою 07.07.2022 року, строк позовної давності продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби з квітня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності у частині заборгованості, яка виникла у період з квітня 2017 року до червня 2019 року.

Окрім того, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (07 липня 2022 року) про стягнення боргу в Україні діяв правовий режим воєнного стану, тому позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України до вимог про стягнення боргу з березня 2019 року по липень 2019 року.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 21776,37 грн за період з квітня 2017 року по червень 2019 року та ухвалити нове про задоволення позову у розмірі 21776,37 грн.

01 грудня 2023 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність рішення суду та просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), споживачем якої є відповідач ОСОБА_1 .

Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на час розгляду справи.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція.

Оскільки позивач надав ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення, а вона такі послуги належним чином не оплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої належним чином підтверджено оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 , місцевим судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з липня 2019 року по травень 2022 року у розмірі 18377 грн 75 коп.

Позовні вимог ТзОВ "Рівнетеплоенерго" в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з квітня 2014 року до 1 липня 2019 року до задоволення не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності щодо таких вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ТзОВ "Рівнетеплоенерго" у позовній заяві просить про стягнення заборгованості за період з квітня 2014 року по травень 2022 року, проте позивач звернувся з позовом 07 липня 2022 року, після спливу строку позовної давності щодо тих щомісячних платежів, які підлягали до сплати до 01 липня 2019 року.

Покликання у апеляційній скарзі на положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі Закон № 540-IX) Розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, визначений процесуальним Кодексом строк продовжено в силу Закону.

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України викладено у такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Установивши, що ТзОВ "Рівнетеплоенерго" не наведено доводів та не надано доказів на підтвердження наявності істотних перешкод чи труднощів, зумовлених карантином, які унеможливили вчасне вчинення процесуальної дії щодо подання позовної заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість посилань для стягнення боргу за період з квітня 2014 року до 01 липня 2019 року, у зв`язку продовженням процесуальних строків на строк дії карантину.

Сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного строку звернення до суду без наведення позивачем інших негативних обставин, що були зумовлені карантинними обмеженнями та перешкоджали стороні вчинити відповідні дії. Позивачем таких обставин не зазначено.

Покликання у апеляційній скарзі на продовження строку позовної давності на період дії правового режиму воєнного стану, запровадженого в Україні на підставі Указу Президента України № 64/2022 не заслуговують на увагу, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення боргу за період з квітня 2014 року до 01 липня 2019 року, задовго до запровадження в Україні воєнного стану.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.