Провадження № 22-ц/802/1133/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І.,Карпук А.К.,

з участю секретаря судового Ганжи М.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд заявою про встановлення факту батьківства.

Заяву мотивує тим, що в період з травня 2014 року по січень 2016 року вона перебувала у фактично шлюбних відносинах з громадянином Словацької Республіки Мартіном ОСОБА_3 .

Від даних фактично шлюбних стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Факт народження сина підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 виданого Рожищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Так як заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, а фактично шлюбні стосунки, на момент народження ОСОБА_5 , між ними припинилися то в актовий запис про народження сина батько був внесений з її слів, в порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бойніце Словацької Республіки № 2/2023.

З метою реалізації законного права свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 знати хто його біологічний батько та зазначення інформації в актовому записі про його батька заявниця звернулась до суду.

Оскільки на момент звернення до суду батько дитини помер, заявниця звернулась до суду про встановлення факту батьківства в порядку ст. 130 СК України.

ОСОБА_2 стверджує, що факт батьківства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Словацьої Республіки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується експертним висновком 26/2023 доктора медичних наук Радослава Жидека. Вказує, що у висновку зазначено, що експертиза проводилася щодо можливості підтвердження біологічного батьківства чоловіка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неповнолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , методом аналізу генетичного матеріалу людини. На основі аналізу ДНК встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним батьком неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ступінь ймовірності визначення визначеного чоловіка біологічним батьком становить понад 99. 999%.

04 вересня 2020 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_11 , в наслідок чого прізвище ОСОБА_12 змінилося на ОСОБА_13 , що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин Словацької Республіки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , є батьком мого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2023 року відмовлено у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з даною заявою в позовному провадженні за правилами ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, оскільки в даному випадку спір про право відсутній.

Зазначає, що заява про встановлення факту не містила жодної інформації про те, що існує спір про право, або встановлення факту необхідне для вирішення будь-якого спору.

Метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення батьківства відносно її малолітньої дитини є реалізація немайнового права її сина ОСОБА_7 знати хто його батько та мати інформацію в актовому записі про народження про реального біологічного батька. Будь-яких спадкових претензій заявниця немає.

Заслухавши представника заявника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви вбачається спір про право, а саме необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для реалізації майнових прав, зокрема права на спадкування, а тому заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження, в якому не застосовуються засади змагальності, що є підставою для відмови у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції є передчасними.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч.6 ст. 294 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення до7 ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

За змістом п. 1. ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявник має намір встановити такий факт.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявників.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту батьківства відносно її малолітнього сина, заявниця посилалась на те, що встановлення цього факту необхідно для того, щоб реалізувати законне право свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 знати хто його біологічний батько та відповідно зазначення дійсної інформації в актовому записі про його батька. Однак жодним чином заявниця не обумовлює саме спадкові претензії, про що суд зробив висновок в своїй ухвалі.

У поданій заяві заявником зазначено конкретну правову мету (юридичної) встановлення факту батьківства: право її сина знати своє походження, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність спору про право між заявником та іншими особами.

Суд в оскарженій ухвалі також не конкретизував, який саме спір про право та між ким існує.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не з`ясував правову мету, для якої необхідно встановлення факту батьківства та не встановив, яким чином пов`язується встановлення цього факту з наступним вирішенням спору про право, між якими саме особами такий спір виник, що має наслідком застосування ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Разом з тим, сама по собі та обставина, що встановлення факту батьківства померлого буде породжувати майнові права у порядку спадкування, не дає підстав вважати наявним спір про таке право, оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати дані обставини під час розгляду справи.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, при постановлені оскаржуваної ухвали, порушив норми процесуального права, що в розумінні вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2023 року в даній справі скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту батьківства - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: