С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1433/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

07 червня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.,

за участю секретаря Семененко А.Д.,

представника Позивача - Калічака В.П.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави.

ІІ. Описова частина

В грудні 2022 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів у сумі 621571 грн 40 коп.

Позов мотивований тим, що постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2019 у справі №760/408/19 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 у трудовому спорі і стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 621571,40 гривень.

В межах виконавчого провадження зазначена сума була примусово стягнута з АТ «Укрзалізниця» згідно з платіжною вимогою державного виконавця від 05.12.2019.

В подальшому, як зазначає Позивач постановою Верховного Суду від 08.04.2020 була скасована постанова Київського апеляційного суду від 04.11.2019 і залишене в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2019 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Таким чином, судове рішення, за яким вже відбулося виконання (стягнення середнього заробітку) було скасоване, у зв`язку з чим Позивач вважає, що грошові кошти в сумі 621571,40 гривень ОСОБА_2 були набуті безпідставно, і згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України він повинен повернути отримані кошти Позивачу у даній справі - АТ «Укрзалізниця».

Враховуючи, що Відповідач добровільно відмовляється від виконання свого обов`язку з повернення коштів, Позивач просить стягнути їх шляхом ухвалення судового рішення. При цьому наголошує, що оскільки виплата 621571,40 гривень на користь ОСОБА_1 була здійснена в межах виконавчого провадження примусово, в даному випадку відсутня ознака добровільності, а тому положення ст. 1215 ЦК України до даного спору не можуть бути застосовані.

Відповідач 20 січня 2023 року подав відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що мова в позові фактично йде про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.11.2019. Проте АТ «Укрзалізниця» вже зверталася до суду із заявою про поворот виконання вказаного рішення, і у задоволенні такої заяви було відмовлено з огляду на положення ст. 239 КЗпП України. ОСОБА_1 стверджує, що є різниця між поданням заяви про поворот виконання рішення та кондикційним позовом. Положення статті 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, що підтверджується правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019.

06 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь АТ «Укрзалізниця» на відзив Відповідача. Позивач не заперечував наявності судового рішення про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення, проте наполягає на тому, що ним обрано інший спосіб захисту порушених прав, передбачений ст. 1212 ЦК України. І такий спосіб захисту є обгрунтованим, що підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах.

13 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення Відповідача.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлений позов.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання договору у частині строку його дії недійсним та визнання його укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Серед іншого, згідно з додатковою постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 грудня 2018 року по 04 листопада 2019 року у розмірі 621 571,40 грн.

На підставі вказаного судового рішення було відкрите виконавче провадження НОМЕР_3, яке в подальшому приєднане до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4. В рамках зведеного виконавчого провадження на підставі платіжної вимоги від 05.12.2019 НОМЕР_4 про примусове списання коштів з АТ «Укрзалізниця», грошові кошти в сумі 621571,40 гривень були стягнуті на корить ОСОБА_1 , а згідно з платіжним дорученням №5157 від 12.03.2020 - перераховані на його користь.

Після виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року було скасовано постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року і залишене в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

08 грудня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва постановив ухвалу за заявою представника АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання рішення суду, якою у задоволенні заяви було відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, тому до цієї категорії справ, відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України, поворот виконання не допускається, оскільки спір випливає з трудових відносин.

Зазначена ухвала суду залишена в силі згідно з постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2022.

Вирішуючи питання про обгрунтованість позовних вимог, суд враховує позицію останню за хронологією позицію Верховного Суду в аналогічній справі (постанова КЦС у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 621571,40 грн, які, за аргументами Позивача, є безпідставно отриманими, та були сплачені Позивачем Відповідачу на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке в подальшому було скасоване.

Надаючи оцінку аналогічним правовідносинам, що виникнули між сторонам правовідносинам, Верховний Суд виходив із такого.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Із матеріалів вбачається, що спірна сума 621571,40 грн була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У даній справі Відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Оскільки у справі, що переглядається, грошові кошти в сумі 621571,40 грн були набуті ОСОБА_2 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач скористався даним процесуальним правом, подав заяву про поворот виконання, яка у встановлений спосіб була розглянута. Той факт, що у задоволенні такої заяви було відмовлено, не породжує права Позивача на застосування такого способу захисту прав, як стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 16, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273, 445 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,адреса: м. Київ, вул. Єжі Гедройця, 5, ;

Відповідач: ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: