УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

місто Київ

справа № 184/1105/21

провадження № 61-16456ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділ у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, голова Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінський Іван Миколайович, Покровська міська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Волинської Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року, постановлену суддею Кобеляцькою-Шаховал І. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Агєєва О. В., Кішкіної І. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»

(далі - АТ «ПГЗК») у червні 2021 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, голови Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського І. М., Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

АТ «ПГЗК» 19 квітня 2023 року подало до суду заяву, у якій просило забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038;

- заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення

будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, передання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із цією земельною ділянкою.

Заява обґрунтовувалася тим, що у користуванні АТ «ПГЗК», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на березі Шолоховського водосховища є об`єкти нерухомого майна, зокрема будинки, які закріплені за Автотранспортним цехом АТ «ПГЗК» та перебувають на земельній ділянці, орієнтовною площею 2, 5831 га. Ці будинки є на балансі АТ «ПГЗК», є його власністю та у 2009 році зареєстровані у державному реєстрі речових прав.

АТ «ПГЗК» у січні 2021 року випадково дізналося з Публічної кадастрової карти про формування земельної ділянки, площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, до складу якої потрапила частина земельної ділянки, площею 0, 6522 га, потрібна та використовується для розміщення належних АТ «ПГЗК» будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та дорога загального користування, орієнтовною площею 0, 1 га, яка використовується для доступу до будівель та споруд. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, АТ «ПГЗК» дізналося, що Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 14 грудня 2020 року зареєстрував право власності на цю земельну ділянку, цільовим призначенням - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), за ОСОБА_1 .

Під час проведення аналізу земельних ділянок, які перебувають у користуванні АТ «ПГЗК» з публічної кадастрової інформації з`ясовано, що земельна ділянка, площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, що належала ОСОБА_1 , продана ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що новий власник ОСОБА_3 має дійсну можливість розпорядитися спірною земельною ділянкою, що надалі може ускладнити розгляд справи та утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду у цій справі.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 04 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області задовольнив заяву АТ «ПГЗК».

Суд наклав арешт на земельну ділянку, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, та заборонив ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, передання у заставу або будь-який інший вид забезпечення цієї земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, врахувавши доводи АТ «ПГЗК» щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням обґрунтованості таких вимог, виникнення спору між сторонами, наявності зв`язку між заходами із забезпечення позову і предметом спору, зокрема, ефективності способу забезпечення позову, які заявник просить застосувати, забезпечення фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову, а також те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, - визнав наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 17 листопада 2023 року із застосуванням системи «Електронний суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Волинської Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 361/6799/14-ц, за змістом яких:

- при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо потреби вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- співмірність передбачає оцінку судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заявник ствердив, що обраний спосіб забезпечення позову не є співмірним із пред`явленим позовом.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Правилами частини першої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і потрібними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливе рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає однаково інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо існування потреби у вжитті відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками такого судового процесу (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 758/10187/21-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суди встановили, що між АТ «ПЗГК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Предметом спору є вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Враховуючи характер спору і зміст позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_1 , право власності якої на спірну земельну ділянку зареєстровано 12 грудня 2020 року Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Зважаючи на предмет спору, а також реальну можливість ОСОБА_2 здійснити дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, з метою недопущення ускладнення подальшого виконання вірогідного рішення суду в разі можливого задоволення позову, існують беззаперечні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1, 2082 га, кадастровий номер :02:001:0038, передання у заставу або будь-який інший вид забезпечення цієї земельної ділянки.

Правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 361/6799/14-ц, на які посилається заявник, не суперечать висновкам судів першої та апеляційної інстанцій щодо підстав застосування заходів забезпечення позову у цій справі, застосування загальних засад співмірності вжитих заходів пред`явленому позову та ефективності таких заходів з метою запобігання порушень прав позивача, у разі задоволення позову.

Застосовані судами заходи забезпечення позову є достатніми, потрібними і співмірними заходами забезпечення позову, виходячи із характеру спору, правовою природою відносин, що виникли між сторонами.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки ОСОБА_2 під час розгляду та вирішення юридичного спору, недопущення з його боку дій, що можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Встановивши, що суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішення обґрунтували підстави застосування таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту та заборона відчуження земельної ділянки, Верховний Суд визнає, що суди вжили забезпечення позову із дотриманням норм процесуального закону.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Волинської Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої

судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, голови Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського Івана Миколайовича, Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору

купівлі-продажу земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Волинської Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак