Справа № 214/2461/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представника третьої особи Міністерства юстиції України Стельмаха І.В.,

у відсутність позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника відповідача Державної казначейської служби, представника третьої особи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокурора Криворізької місцевої прокуратура №3 Кондратова Володимира Гарійовича, начальника Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Шкроба Артура Олександровича, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Романова Віталія Адольфовича, Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог Уповноважений Верховної Ради України з прав людини через Секретаріат Верховної Ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, про захист прав недоторканості, встановлення факту катування, ненадання медичної допомоги та ненадання безоплатної правової допомоги, про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить суд визнати протиправними дії патрульних поліцейських 21 квітня 2017 року щодо нього по незаконному затриманні, спробі сфабрикувати кримінальне провадження і застосуванні кайданок, визнати факт порушення права людини в порушенні права на свободу і особисту недоторканість, в катуванні та нелюдському поводженні, що порушувало його честь, гідність та завдали йому фізичних і моральних страждань,в ненаданні невідкладної медичної допомоги та в ненаданні безоплатної правової допомоги, стягнувши з держави в особі Державної казначейської служби моральну шкоду у сумі 532 788,64 грн., посилаючись на незаконне і безпідставне затримання та утримання його поліцейськими 21 квітня 2017 року із застосуванням кайданок.

Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 05 травня 2018 року повернуто заявнику заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 витребувано в УПП м. Кривого Рогу відомості про імена осіб, які здійснювали затримання позивача ОСОБА_1 21.04.2017 року.

Ухвалою суду від 15 червня 2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 витребувано з прокуратури Дніпропетровської області дані щодо результату досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000044.

На підставі розпорядження № 286 від 14 травня 2020 року, справу передано судді Ткаченку А.В.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 , що здійснює представництво у справі позивача ОСОБА_1 про відвід судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченка Андрія Володимировича від розгляду справи.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 витребувано з Департаменту патрульної поліції України інформацію, про місцезнаходження ОСОБА_4 , який займав посаду начальника Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в Департаменті патрульної поліції України.

Ухвалою д від 16 вересня 2021 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 в частині позовних вимог до держави в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представник відповідача Державної казначейської служби, представник третьої особи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

У матеріалах справи наявна заява представника третьої особи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про розгляд справи за його відсутності.

У удовому засіданні представник третьої особи Міністерства юстиції України Стельмах І.В. заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач ОСОБА_1 тривалий час без поважних причин не з`являється у судове засідання, направляючи заяви про відкладення розгляду справи без надання підтверджуючих доказів на доведення поважних причин неявки його у судові зсідання, чим зловживає процесуальними правами.

Вислухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain»).

Отже, у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, важливе значення має добросовісна поведінка позивача та його представника.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено статтею 223 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною п`ятою вказаної статті у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Наведена норма кореспондується з визначеним у пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України правилом, за яким позов залишається судом без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначених норм вказує, що підставами для залишення позовної заяви без розгляду є: саме повторне неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також якщо відповідач не наполягає на розгляді справи по суті.

Загальнообов`язкові процесуальні правила статті 223 ЦПК України є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті встановлюють наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 9901/221/21 (провадження № 11-156заі23) з розгляду подібного спору.

Згідно з частиною третьоюстатті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд також враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц та від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, відповідно до яких системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогамиЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Так, у судові засідання, призначені на 17 березня 2022 року, 11 травня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 17 жовтня 2022 року, 13 грудня 2022 року, 16 лютого 2023 року, 28 березня 2023 року, 17 травня 2023 року, 30 серпня 2023 року, 09 жовтня 2023 року, 08 листопада 2023 року та 06 грудня 2023 року позивач належним чином повідомлявся про час, дату і місце судових засідань.

До суду вчергове надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про відкладення справи, яке мотивовано неможливістю бути присутнім під час судового засідання у зв`язку з перебуванням у м. Одеса, проте доказів на обґрунтування вказаного клопотання до суду не надано. Заяви про розгляд справи без участі позивача та його представників до суду не надходило, як і клопотань щодо проведення судового засідання у режимі відеоконференції із зазначенням підстав для такого клопотання.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 9901/221/21 (провадження № 11-156заі23) з розгляду подібного спору звернув увагу на те, що процесуальні обов`язки слід належно виконувати на відповідній стадії судового провадження. У суд першої інстанції докази поважності неявки в судове засідання позивач не подав, тобто не виконав свій процесуальний обов`язок.

Оскільки позивач, належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання, повторно не з`явився в 12 судових засідань для розгляду справи, не надав доказів поважності причин неявки, не подав заяви про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав, що перешкоджають розгляду справи за відсутності позивача чи в порядку письмового провадження, позаяк неявка позивача позбавила суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору, а відтак клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання представника третьої особи Міністерства юстиції України Стельмаха Івана Васильовича - повністю.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до прокурора Криворізької місцевої прокуратура №3 Кондратова Володимира Гарійовича, начальника Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Шкроба Артура Олександровича, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Романова Віталія Адольфовича, Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог Уповноважений Верховної ради України з прав людини через Секретаріат верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, про захист прав недоторканості, встановлення факту катування, ненадання медичної допомоги та ненадання безоплатної правової допомоги, про стягнення моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08 грудня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко