ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2605/22 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/307/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дробчак Людмили Володимирівни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року, по цивільній справі №639/2605/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні відповідача) Служба у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,

в с т а н о в и в:

14 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дробчак Людмила Володимирівна звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року було повернуто позовну заяву позивачу з посиланням на не виправлення недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат Дробчак Л.В. 28 листопада 2022 року подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу в якій просила ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, допустився надмірного формалізму, який не ґрунтується на положеннях ЦПК України, та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя, що є недопустимим для демократичної та правової держави. При цьому послалася на правові висновки, які були з цього приводу висловлені у рішеннях ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваліес проти Іспанії («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»); від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Esckolano and others v. Spain» від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України»; від 26.07.2007 у справі «Волчлі проти Франції» («Walchli v. France») (заява № 35787/03); «ТОВ» «Фріда» проти України» від 08.12.2016 (заява № 24003/07).

Зауважує, що не зазначення позивачем не зазначення конкретної адреси, за якою позивач має намір проживати разом із дитиною. Жодним пунктом частин цієї ст.185 не визначено вимоги щодо змісту позовних вимог та обраного способу захисту своїх прав, адже відповідно до ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тобто, така підстава для залишення без руху не передбачена ЦПК України, і навіть якщо особа обирає невірний спосіб захисту, суд у своєму рішенні може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просив: «Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , та передати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку - ОСОБА_1 , зареєстрованому в АДРЕСА_2 , без позбавлення батьківських прав». При цьому, ані ст. 162 СК України, ані безпосередньо в позовній заяві не вказано про не то, що обов`язковість, а взагалі, про необхідність. зазначення будь-яких адрес, адже до повноважень суду віднесено не визначення конкретної адреси проживання дитини та її батьків, що фактично є обмеженням їх пересування, а лише вказівка на передання дитини одному з батьків «за місцем його проживання», яке може змінюватись та не визначається конкретно навіть при заявлені позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Вказує, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не звернув уваги на роз`яснення п. 2 (абз. 4) та п. 7 (абз. 4) постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від «12» червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якими передбачено, що суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Звертає увагу, що відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, адже не є предметом дослідження на стадії відкриття провадження.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі судом чітко не зазначено, з порушенням яких саме вимог ЦПК України подана позовна заява.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді від 11 жовтня 2022 року позивачкою не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою суду від 15 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , в особі його представника адвоката Дробчак Людмили Володимирівни, до ОСОБА_2 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання залишено без руху.

Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

05 жовтня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дробчак Людмили Володимирівни надійшло клопотання про відкриття провадження у справі №639/2605/22.

Однак суд вважав, що недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі суду від 15 вересня 2022 року, позивачем так і не були усунуті.

З наведених підстав ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , в особі його представника адвоката Дробчак Людмили Володимирівни, до ОСОБА_2 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання знову було залишено без руху для усунення вказаних недоліків щодо ненадання до позову жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд при цьому у якості недоліків вказав на суперечливий характер доказів щодо адреси взяття позивача на тимчасовий облік, як внутрішньо переміщеної особи та офіційної адреси його реєстрації, які відріжняються між собою у контексті заявлених вимог про відібрання та передачу йому дитини, без зазначення конкретної адреси, де він має намір проживати разом з дитиною. Отже, позивач не конкретизувавши свої позовні вимоги щодо місця проживання дитини, позбавить можливість відповідачки реалізувати право на свій захист. Крім того, позивач не надав доказів проживання дитини разом з її матір`ю відповідачкою у справі, а також акт обстеження умов проживання житла, в якому позивач ОСОБА_1 має намір проживати разом з дитиною (а.с. 16-17).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року було повернуто позовну заяву позивачу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Постановляючи ухвалу від 27 жовтня про визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що у наданий судом строк недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду першої інстанції від 11 жовтня 2022 року не усунуті, а тому позов підлягає поверненню. При цьому суд вказав на прецедентну практику ЄСПЛ щодо застосування ст. 6 ЄКПЛ про можливість обмеження доступу до суду для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд у контексті передбачених законом фінансових обмежень на доступ особи до суду для сплати судового збору та не надання права на безкоштовну правової допомоги з боку держави у цивільних справах (справи «Креуз проти Польщі» та «Шишков проти Росії»).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та вищевказаним посиланням на практику ЄСПЛ, яка не є релевантною до процесуальної ситуації, яка виникла в суді при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі з інших підстав.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Вимоги до позовної заяви передбачені статтею 175 ЦПК України. Так, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, згідно довідки від 13 квітня 2022 року № 6304- позивача ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання, перебування останнього вказано: АДРЕСА_3 .

При цьому позивач просить відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , та передати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку ОСОБА_1 , зареєстрованому, в АДРЕСА_2 .

На підтвердження доводів позову він надав до суду копію свого паспорту та копію паспорту відповідачки з відмітками про зареєстровану адресу місця проживання, копію свідоцтва про народження дитини, довідки про взяття позивача на облік ВПО та копію трудової книжки відповідачки, копію позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, документи на підтвердження повноважень свого представника (а.с. 5).

Позивач у позовній заяві не зазначав конкретної адреси, за якою він має намір проживати разом із дитиною, не надав акт обстеження умов проживання житла, в якому ОСОБА_1 має намір проживати разом з дитиною.

Позивачем також не було надано доказів щодо проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її матір?ю ОСОБА_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції у ухвалах від 15 вересня та 11 жовтня 2022 двічі зобов`язував позивача: 1) надати суду відомості, за якою саме адресою позивач має намір проживати разом із дитиною; 2) надати акт обстеження умов проживання; 3) надати докази щодо проживання дитини разом з відповідачем ОСОБА_2 .

Однак при цьому суд першої інстанції помилково не звернув уваги на наступне.

Згідно ст. 12 СК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принципи диспозитивності, який передбачає, що:

1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У статті 83 ЦПК України передбачений наступний порядок подання доказів:

1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (для позивача разом з позовною заявою). Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При відкритті провадження заяви суд згідно ст. 187 ЦПК України в у відповідній ухвалі визначає, зокрема: за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України:

1. Завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно ст. 197 ЦПК України підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи.

У підготовчому засіданні суд, зокрема: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

З урахуванням вказаного процесуального обов`язку позивача надавати докази разом з позовною заявою - суд в ухвалі 11 жовтня 2022 року про повторне залишення позову правильно зауважив, що порушення строків надання доказів порушує право відповідача на судовий захист, та є порушенням принципу змагальності, однак при цьому суд з порушенням зазначеного процесуального порядку та наявних у суду повноважень з управління та організації розгляду справи (керівництва розгляду справою) помилково вказав, що позивачу до вирішення питання про відкриття провадження у справі необхідно: 1) надати суду відомості, за якою саме адресою позивач має намір проживати разом із дитиною; 2) надати акт обстеження умов проживання; 3) надати докази щодо проживання дитини разом з відповідачем ОСОБА_2 .

За змістом доводів та вимог позову предметом позову у цій справі є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання дитини з позивачів, як ВПО, у місті Валки, і на підтвердження цієї адреси позивач надав до суду відповідну довідку.

В якості фактичної підстави своїх вимог позивач вказав на те, що з грудня 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, внаслідок чого відповідачка самостійно переїхала до своїх батьків, а позивач з початком повномасштабного вторгнення РФ внаслідок регулярних обстрілів міста Харкова разом зі спільною з малолітньою дитиною тимчасово переїхав та мешкає у місті Валки Харківської області, де проживання є більш безпечним для дитини. Відповідачка без узгодження своїх дій при нагоді самостійно вивезла дитину, яку позивач у місті Харкові не знайшов. Вважає, що відповідачка такими своїми діями наражає дитину на небезпеку, пов`язану з обстрілами міста Харкова з боку агресора, що є загально визнаним фактом.

В якості правої підстави своїх вимог позивач покликається на норму ст. 170 СК України, яка відповідно до частини першої передбачає, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України передбачені такі випадки для відібрання дитини, якщо мати (батько):

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Отже, виходячи з підстави та предмету позовної заяви - предметом доказування у даній справі є інші випадки, не передбачені вказаною нормою ст. 164 СК України, а саме: тримання відповідачкою дитини у небезпечному для її життя, здоров`я і морального виховання місці (стані), що не відповідає інтересам дитини.

Тому, з урахуванням змісту доводів та вимог заявленого позову, які визначають предмет доказування по справі, висновки суду про те, що позивач має вказати адресу, де він буде мешкати з дитиною є безпідставними, а інші недоліки щодо відсутності акту обстеження умов проживання у позивача та щодо адреси, за якою відповідачка утримує дитину, - становлять для позивача надмірний процесуальний тягар для виконання, оскільки досудове звернення до органу опіки та піклування у таких випадках не передбачено нормами СК України. За змістом доводів позову місцезнаходження дитини, яку відповідачка фактично викрала у позивача, йому не відоме. Ці питання суд вирішує після відкриття провадження у справі, на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З урахуванням вищевказаних норм цивільного процесуального права суд з метою виконання основного завдання (мети) цивільного судочинства зобов`язаний після відкриття провадження у справі у підготовчому провадженні організувати ефективний розгляд справи та сприяти позивачу у наданні доказів, які він самостійно з поважних причин не взмозі вчасно подати до суду, у передбаченому ст. 84 ЦПК України порядку.

Інший підхід є проявом надмірного юридичного формалізму з боку суду, що не відповідає основній меті цивільного судочинства, передбаченій у ст. 2 ЦПК України та гарантованого права кожного на доступ до суду, які містяться у ст. 6 ЄКПЛ.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), які були висловлені у п. 37 рішення від 10 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06) право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного обґрунтування колегія суддів вважає, що доводи скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції внаслідок повернення позову з мотивів невиконання вимог суду щодо надання додаткових відомостей діяв з порушенням вказаних норм цивільного процесуального права та непропорційно, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, - підлягає скасуванню, а матеріали позову - направленню для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції було розглянуто процесуальне питання до вирішення спору по суті, розподіл судових витрат судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дробчак Людмили Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року скасувати.

Справу направити до Жовтневого районного суду м. Харкова - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 08 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В. Маміна.

Ю.М. Мальований.