ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/949/23 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Галюльки Василя Івановича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року та представника ОСОБА_2 адвоката Процька Ігоря Ярославовича на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року, ухваленні суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі №607/19439/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , акціонерне товариство Страхова компанія Мега-Гарант про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 29 листопада 2020 року в м. Тернополі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вищевказаної ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, що спричинило матеріальні збитки власникам транспортних засобів.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 06.04.2021 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП.

На момент вчинення ДТП транспортний засіб марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «СК «Мега Гарант».

За результатами розгляду матеріалів страхової справи, АТ «СК «Мега-Гарант» 01.06.2021 року був складений страховий акт №878/2021, за яким страховиком було прийнято рішення про здійснення страхової виплати на користь ОСОБА_2 в загальному розмірі 108 516,75 грн. Однак, згідно висновку судового експерта Мазура М.С. за №517/20 сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 190 723,47 грн.

Страхової виплати виявилось недостатньо для повного відшкодування збитків ОСОБА_2 внаслідок даної ДТП, тому залишається невиплаченими матеріальні збитки у розмірі 82 206,72 грн.

Власником автомобіля марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , тому позивачка просила стягнути із нього на підставі ст. 1187 ЦК України, як володільця джерела підвищеної небезпеки 82206,72 грн. заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32 993,11 грн заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 908 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 5436,96 грн вартості проведеної судової авто товарознавчої експертизи.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 255,56 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Галюлько В.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не є винуватцем ДТП, не є володільцем траспортного засобу в розумінні ст.1187 ЦК України та відповідно не заподіював шкоду ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Процько І.Я. просить додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Галюльки В.І. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Галюлькою В.І. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на правничу допомогу на підставі Договору про надання правничої допомоги від 2 грудня 2021 року, оскільки Акт виконання робіт (наданих послуг) №4 від 24.08.2023 року та рахунок на оплату від 24.08.2023 року складені на підставі Договору про надання правничої допомоги саме від 12 грудня 2021 року. Крім цього, вказаний Акт не містить детального переліку наданих видів адвокатських послуг, часу витраченого адвокатом. Також Акт підписаний адвокатом одноособово.

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Галюлько В.І. просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я. залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін. Вказує, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки стороною відповідача було надано належні та допустимі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, які суд першої інстанції вірно взяв до уваги.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Галюлька В.І., який доводи апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року підтримав та проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я. заперечив, оскільки вважає, що додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року є законним та обгрунтованим, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , свою апеляційну скаргу підтримав та просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їхніх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Галюльки В.І. підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я. слід залишити без задоволення.

Обставини справи.

29 листопада 2020 року о 20 год. 10 хв. в місті Тернополі на перехресті вулиць Шашкевича Танцорова Озерова Ю.І., керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , порушила ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 та «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , а саме виїжджаючи на перехрестя з другорядної дороги з вул..Танцорова, не була достатньо уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дала дорогу та допустила зіткнення з автомобілем «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі по вул..Шашкевича, чим порушила вимоги пунктів 2.3 (б), 16.11, р.33.2.1 д.1 ПДР України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2021 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст..38 КУпАП.

ОСОБА_2 є власником з 23.11.2018 року транспортного засобу марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 .

Власником транспортного засобу марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 в момент ДТП, є ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» згідно полісу страхування АР/4082951. Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн.

ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_2 , звернулась із заявою до страховика - АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» про виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду матеріалів страхової справи АТ «СК «Мега-Гарант» 01.06.2021 року був складений страховий акт №878/2021-ГО, за яким страховиком було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у загальному розмірі 108 516 грн. 75 коп. та перераховано вказану суму позивачці ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи матеріальну шкоду з власника транспортного засобу марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником джерела підвищеної небезпеки, а тому несе відповідальність за заподіяну шкоду.

Однак, такий висновок суд зробив внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, неправильного тлумачення ч.2 ст. 1187 ЦК України, що відповідно до п. 4 ч.1. ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини».

Фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 8.11.2021 року (справа №610/2229/18).

Отже, особою, яка на момент ДТП на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , в результаті неправомірних дій якої позивачці спричинено матеріальну шкоду внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу.

Проте, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 просила суд стягнути матеріальну шкоду, завдану в результаті спричиненої з вини ОСОБА_3 ДТП, з власника автомобіля марки «Mercedes Benz A180 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який не керував транспортним засобом у момент ДТП.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до цивільної відповідальності за матеріальну шкоду, завдану позивачці іншою особою, суд першої інстанції не встановив.

Суд не встановив протиправність поведінки ОСОБА_1 та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та шкодою, спричиненою позивачці.

Внаслідок неправильного тлумачення ч.2 ст. 1187 ЦК України суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідальність за спричинену позивачці шкоду має нести ОСОБА_1 як власник джерела підвищеної небезпеки, який в подальшому в порядку регресу може звернутись до винної в ДТП особи.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки та в результаті неправомірних дій якої спричинено шкоду, саме вона є належним відповідачем та повинна нести відповідальність за спричинену нею шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо відповідача належного.

Оскільки належний відповідач ОСОБА_3 не залучена до участі у справі в якості співвідповідача, а лише третьою особою, тому суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті щодо належного відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я. на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року слід зазначити наступне.

Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Галюлько В.І. подано: акт виконаних робіт №4 від 24.08.2023, рахунок на оплату №4 від 24.08.2023, квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 24.08.2023 року, з яких вбачається, що загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги 18 800 грн.

Таким чином, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, принцип розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 255,56 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - адвоката Процька І.Я., колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що ОСОБА_1 сплатив 5436,96 грн за проведення призначеної ухвалою суду першої інстанції судової авто товарознавчої експертизи, а також 1386,52 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галюльки Василя Івановича задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , акціонерне товариство Страхова компанія Мега-Гарантпро відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Процька Ігоря Ярославовича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 5436,96 грн (п`ять тисяч чотириста тридцять шість гривень та дев`яносто шість копійок) вартості проведеної судової авто товарознавчої експертизи та 1386,52 грн (одна тисяча триста вісімдесят шість гривень та п`ятдесят дві копійки) судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 грудня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.