Справа № 487/1081/23
Провадження № 2/487/1113/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 червня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Трелі Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

27.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . На теперішній час у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 . Однак з липня 2019 року відповідач у її будинку не проживає, про його місцезнаходження їй не відомо, за адресою реєстрації не з`являється, особистих речей у будинку немає та правових підстав на проживання в її будинку ОСОБА_2 немає. На теперішній час перебування відповідача, його місце роботи та засоби зв`язку їй не відомо, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

До судового засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.07.2017 року ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №19.03.03-11/1680/22 від 30.12.2022 за результатами проведеної перевірки встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 28.11.2014 року.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з липня 2019 року, будь-які речі належні йому у квартирі відсутні.

Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2.

Факт непроживання відповідача у будинку АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами справи, тими обставинами, що відповідач у будинку не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у житловому будинку немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах відповідач не приймає.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі понад шість місяців без поважних причин, суд вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинок АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 319, 321, 391,405 ЦК України, ст.ст. 4, 81, 141, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєсртрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Суддя В.О. Гаврасієнко