Справа № 523/7079/22
Провадження №2/523/671/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Ахламової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 17 міста Одеси, цивільну справу №523/7079/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями службових осіб органів державної влади,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 29.06.2022р. звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями прокуратури та органу досудового розслідування, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, моральну шкоду у розмірі 78 000, 00 гривень.

Позов мотивований тим, що на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 02.06.2021 року надано доручення керівнику Одеської обласної прокуратури, в порядку ст. 214 КПК, провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_1 , про застосування до нього недозволенних методів слідства на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000527 від 09.12.2012 року. На виконання доручення, 17.06.2021 року внесені відомості до ЄРДР, зареєстровано кримінальне провадження №0000289 за ч.1 ст.365 КК України, та згодом матеріали досудового розслідування надійшли в провадження старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Гарановського О.В. Оскільки з боку прокурорів Одеської обласної не дотримувалось право заявника на отримання витягу з ЄРДР, і його скарги з цього приводу не отримали належного реагування прокурорів, він звернувся з відповідною скаргою до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, та зобов`язано уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, у строки встановлені ст.308 КПК України, розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.06.2021 року, та повідомити про результати її розгляду. Після визнання слідчим суддею факту бездіяльності прокурорів, сплинув ще тиждень, доки позивач звичайною поштою 14.07.2021 отримав витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню .№0000289, та повідомлення прокурора відділу обласної прокуратури В.Тодорова про передачу матеріалів досудового розслідування до ДБР. З прийняттям до провадження матеріалів досудового розслідування слідчим ДБР, ситуація не змінилась і в деяких аспектах погіршилась. 09.07.2021 року постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Гарановського О.В., позивачу відмовлено у визнанні потерпілим, з посиланням на те що і на даний час факт перевищення влади працівниками поліції не знайшов свого об`єктивного підтвердження. Дана постанова була оскаржена позивачем слідчому судді. Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Гарановського О. В. від 17.10.2021 року кримінальне провадження було закрите за відсутності події перевищення влади і службових повноважень. У результаті оскарження наведеної постанови, ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.12.2021 року скаргу позивача задоволено, а постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Гарановського О. В. від 17.11.2021 року про закриття кримінального провадження - скасовано за необґрунтованістю. Більше органи ДБР чи прокуратури зв`язатись із позивачем не намагались, і незважаючи на його подальші звернення, відповідей на них він не отримував. В останній раз, позивач звертався 04.02.2022 року зі скаргою до процесуального керівника у кримінальному провадженні №00000289 від 17.06.2021 року ОСОБА_2 , однак, в черговий раз відповіді не отримав і почекавши відповіді аж до червня 2022 року, звернувся з цим позовом до суду. З огляду на початок кримінального провадження у червні 2021 року, на дату подання позову, минув майже рік, і цей рік розслідування супроводжувалося лише винесенням незаконних рішень, тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов`язаною з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, тобто, фактами тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб щодо проведення необхідної перевірки заяви позивача про злочин, надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження у спосіб, який для позивача, як заявника - демонструє повне ігнорування його доводів. Зокрема, з моменту призначення апеляційним судом розслідування, позивач очікував довгих 15 днів на внесення відомостей до ЄРДР, замість 24-х годин виключно через надмірний формалізм прокурора, який будучи присутнім при оголошені ухвали в апеляційному суді, вирішив дочекатись надходження копії ухвали, а не самостійно внести відомості до ЄРДР. Про початок розслідування позивача своєчасно не повідомили, права і обов`язки не роз`яснили і витяг з Реєстру протягом доби не надали, чим поглибили його тривале очікування відвертим роздратуванням, покликаним таким зневажливим ставленням до його інтересів. Особливо бурхливі емоції в нього викликало ігнорування його численних заяв та скарг в Одеську обласну прокуратуру, хоча в його зверненнях містилась контактна інформація для встановлення з ним зв`язку і прокурорам нічого не заважало повідомити позивача в порядку ст. 111 КПК України про прийняті рішення за зверненнями, та запросити його до прокуратури для вручення витягу з ЄРДР протягом червня 2021 року. Клопотання позивача просто ігнорувались і навіть скасування судами необґрунтованої постанови слідчого та зобов`язання розглядати його клопотання, на поведінку слідчого не вплинули він продовжував намагатись зрушити справу з місця за рахунок клопотань, виснажуючись фізично і морально, а слідчий продовжував протягом усього розслідування ігнорувати його звернення, ігнорувати судові засідання та рішення судів, тим самим демонструючи безкарність і байдужість до розслідування його заяви, чим щоразу завдавав йому відчутної моральної шкоди. Затягування розслідування та неналежне розслідування кримінального провадження щоразу завдавало позивачу моральних страждань, які проявляються у відчуттях відчаю, зневіри в здатність держави його захистити, розлюченості зміненої відчуттям безсилля, приниження, посиленої неможливістю примусити розслідувати вказане кримінальне провадження. Крім того, завдана моральна шкода полягає в тому, що протягом тривалого часу він був вимушений звертатися та відвідувати суди й інші органи з метою захисту та поновлення своїх прав заявника і потерпілого від поганого поводження. У результаті незаконної поведінки посадових осіб прокуратури та ДБР він був змушений витрачати зайві час та сили на відповідні клопотання та оскарження, що не входить до його звичайної діяльності, однак, що призвело до позбавлення можливості продовжувати активне особисте та суспільне життя і потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захисту його прав, як заявника у кримінальному провадженні, не відбулося, адже орган досудового розслідування фактично «імітував» розслідування на протязі майже року поза межами розумного строку, незважаючи на вказівки слідчого судді до вчинення дій та скасування завідомо необґрунтованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження: жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності органом досудового розслідування не вчинено.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

05.01.2023 року від відповідача Одеської обласної прокуратури, згідно ч.1 ст. 191 ЦПК України, до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відзив подано у встановлені строки. Згідно відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність. Зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. Одеська обласна прокуратура вчасно відповідала ОСОБА_1 на всі його звернення та скарги, протиправних дій (бездіяльності) стосовно позивача не вчиняла. При розрахунку моральної шкоди позивач неправомірно виходив із розміру мінімальної заробітної плати, яка на час подання позову складає 6500 грн. за 12 місяців з червня 2021 року по квітень 2022 року. Норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджуються на дані правовідносини. Також, наведена до стягнення шкода не відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості, є недоведеною.

09.01.2023 року позивач ОСОБА_1 , згідно ч.1 ст. 199 ЦПК України, у встановлені строки, подав до суду відповідь на відзив, згідно якої зазначив що відзивом на позов Одеська обласна прокуратура фактично підтвердила що досудове розслідування було пасивним і постійно вимагало його «активізації». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року, відразу після початку досудового розслідування, вже було встановлено факт бездіяльності прокуратури з розгляду його скарги на недотримання розумних строків, через що суд зобов`язав Одеську обласну прокуратуру розглянути його скаргу у передбачені ст. 308 КПК України строки. Представником відповідача не подано до суду жодного процесуального рішення за результатами розгляду його численних скарг, які відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України приймаються у формі постанови. Додані до відзиву повідомлення прокуратури про результати розгляду скарг, складені починаючи з вересня 2021 року, позивач не отримував. Доводи щодо ігнорування обласною прокуратурою скарг позивача повністю підтвердились, оскільки на його звернення фактично не надано належної відповіді, а тому Одеська обласна прокуратура протиправні дії та бездіяльність стосовно позивача вчиняла. Представник відповідача визнала з`ясованим, що ухвала Одеського апеляційного суду від 02.06.2021 у справі №509/4809/16-к надійшла до обласної прокуратури 15.06.2022 року. Статтею 214 КПК України чітко встановлений строк у 24 години для внесення відомостей до ЄРДР та надання заявнику витягу з ЄРДР. Замість того, прокуратура внесла відомості до ЄРДР аж через 48 годин і направила нібито витяг поштою.Починаючи з дня надання слідчому вказівок про допити, зі строком їх виконання до 26.09.2021 року, слідчому знадобилось цілих п`ять місяців, щоб провести допити свідків.Але незважаючи на невиконання вказівок станом на 26.09.2021, прокуратура ніяк не відреагувала на бездіяльність слідчого і не замінила його, а згадала про вказівки лише 04.11.2021 року, коли в черговий раз отримала повідомлення від Одеського апеляційного суду про необхідність дотримання розумних строків. Після скасування судом постанови слідчого про закриття кримінального провадження 15.12.2021 прокуратура тягнула із відновленням досудового розслідування аж вісім місяців до 14.07.2022 доти, доки позивач не звернувся до Суду із позовом. Посилання представника відповідача у відзиву на низку проведених процесуальних дій після відновлення досудового розслідування з 14.07.2022 року не спростовують доводів позивача і не мають жодного відношення до справи, бо виходять за межі позову, оскільки позовні вимоги про відшкодування охоплюють перебіг подій починаючи з 02.06.2021 року і закінчуючи 29.06.2022 року.Правовою підставою для відшкодування шкода є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень про відмову у визнані потерпілим, закриття кримінального провадження та тривалої бездіяльності без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви позивача про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача і надмірну тривалість досудового розслідування. У Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прямо передбачене право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, у наведеному Законі не зазначається, шо закриття кримінального провадження повинно бути обов`язково пов`язане із перебуванням у статусі підозрюваного або обвинуваченого особи, яка пред`являє відповідний позов. Не зазначено у цьому Законі і про неможливість застосування його положень до позовних вимог потерпілого або заявника. Час перебування позивача під слідством і судом з 17.06.2021 року по 17.11.2021 охоплює п`ять місяців, потім 15.12.2022 постанову скасовано і за спливом тривалої бездіяльності 14.07.2022 слідство відновлено через сім місяців (сукупно 12 місяців переживання наслідків протиправної поведінки органів слідства) і позивач перебуває під ним досі, що поширює дію ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на нього надалі.

18.01.2023 року від відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві, згідно ч.1 ст. 191 ЦПК України, до суду надійшов відзив на позовну заяву. Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позову не були направлені на адресу відповідача поштою, за відсутності у суді марок, однак були направлені 09.01.2023 року на офіційну електронну пошту відповідача, тому відзив подано у встановлені строки. Згідно відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їхню недоведеність. Також зазначає, що другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) є структурним підрозділом ТУ ДБР у м. Миколаєві, та не є окремою юридичної особою, тобто позивачем подано позов до неналежного відповідача, з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. У ході досудового розслідування проведені наступні слідчі дії та прийнятті процесуальні рішення: допити свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; запит до ГУНП в Одеській області з метою отримання копії посадовою інструкції та наказу про призначення слідчого СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 10.11.2022;запит до Департаменту режимно - секретного та документального забезпечення МВС України з метою отримання копії посадовою інструкції та наказу про призначення слідчого СВ ОМУ ТУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 10.11.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалів кримінального провадження №0000527, які зберігаються в Одеському апеляційному суді від 11.11.2022;скерування ухвали слідчого судді до Одеського апеляційного суду для виконання від 01.12.2022;отримання відповіді з Одеського апеляційного суду про неможливість виконання ухвали слідчого судді, у зв`язку з тим що матеріали кримінального провадження № 000527 відповідно до АСДС КП «Д-3» скеровано до Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.12.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалівкримінального провадження №0000527, які зберігаються вОвідіопольському районному суді Одеської області від 21.12.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до особової справи слідчого СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 21.12.2022; надано доручення в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України до Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Одесі з метою встановлення потерпілих та свідків від 21.12.2022;залучення до кримінального провадження в якості потерпілого ОСОБА_1 від 21.12.2022;Допит в якості потерпілого ОСОБА_1 від 21.12.2022; здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалів кримінального провадження №0000527, які перебувають у володінні Овідіопольського районного суду Одеської області в ході якого вилучено оригінал протоколу затримання ОСОБА_1 та скан-копії матеріалів;витребувано в ГУНП в Одеській області особу справу ОСОБА_4 ;призначено судову експертизу за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів».На теперішній час, у кримінальному провадженні будь-яким особам про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялось. Оскарження позивачем до суду постанови слідчого органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування під час досудового розслідування за кримінальним провадженням. № 0000289 компетентними органами не приймалося. Отже, протиправна бездіяльність органів досудового слідства позивачем не доведена.Сам по собі факт закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди. Лише незгода позивача з прийнятим слідчим процесуальним рішенням, яке було ним оскаржено в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Враховуючи недоведеність факту бездіяльності ТУ ДБР у м. Миколаєві під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000289, ТУ ДБР у м. Миколаєві наполягає на відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Позивачем не надано жодного належного доказу та обґрунтування на підтвердження заподіяної шкоди, не доведена протиправність дій відповідача, та відсутній причинний зв`язок між діяннями відповідача та заподіяною шкодою, пред`явлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими.

23.01.2023 року позивач ОСОБА_1 , згідно ч.1 ст. 199 ЦПК України, подав до суду відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що його позовні вимоги охоплюють перебіг подій з червня 2021 року по червень 2022 року, тому посилання на вчинення слідством ДБР якихось процесуальних дій після 29.06.2022 року, внаслідок року бездіяльності, є неправомірним, і має значення для вирішення позову лише в якості зайвого підтвердження обґрунтованості позовних вимог. Відповідачем залишено без належного спростування, що підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень про відмову у визнані потерпілим, нездійснення розгляду клопотань, закриття кримінального провадження та тривалої бездіяльності без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви позивача про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність ДБР і надмірну тривалість досудового розслідування. Також зазначив, що відзив на позов подано із пропуском встановленого законом строку, тому відсутні правові підстави для його прийняття.

04.04.2023 року від відповідача Державної казначейської служби України, згідно ч.1 ст. 191 ЦПК України, до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що лише 22.03.2023 року на електронні адреси Державної казначейської служби України та представника надійшла позовна заява, тому не пропущено строк для подачі відзиву. Суд зазначає, що направлення на офіційну електронну адресу казначейської служби ухвали суду та копій матеріалів позову 09.01.2023 року, одночасно із усіма сторонами, було скасовано, з технічних причин. Матеріалами справи підтверджено, що 22.03.2023 року представник відповідача отримала копії позову, як відповідь на раніше подану нею заяву, тому відзив на позов поданий у встановлені законом строки. Згідно відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їхню недоведеність. Позивач помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна та Державним бюджетом України. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Державна казначейська служба України вважає себе неналежним відповідачем по справі. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.03.2020 по справі №243/6593/18), в інших випадках така шкода відшкодовується на загальних підставах згідно з статтею 1166 ЦК України. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження незаконності та протиправності дій/бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури то позовні вимоги щодо відшкодування на його користь моральної шкоди не підлягають задоволенню. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Також, позивачем не доведено завдання моральної шкоди. Позивач не надає доказів для обґрунтування вказаної у позовній заяві суми моральної шкоди, та на власний розсуд визначає розмір моральної шкоди. Відповідно до обставин справи №523/13432/16 відшкодування моральної шкоди на користь позивача відбувалось на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а до даної справи положення вищевказаного Закону, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 05.07.2022р. позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди повернуто позивачу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 12.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги; у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача Державної казначейської служби України про час та місце розгляду справи; у зв`язку із технічною несправністю підключення до відеоконференції за допомогою програми «EasyCon».

ІІІ. Позиції сторін.

Від позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та розгляду справи за його відсутності, про розгляд справи позивач був повідомлений.

Представник ТУ ДБР не змогла прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, через технічну її несправність. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України. Інші сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судом не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.06.2021 року по справі № 509/4809/16 надано доручення керівнику Одеської обласної прокуратури, в порядку ст.214 КПК України, провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_1 , про застосування до нього недозволених методів слідства на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000527 від 09.12.2012 року.

17.06.2021 року внесені відомості до ЄРДР, зареєстровано кримінальне провадження №0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Листом від 23.06.2021 року Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 про те, що на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 02.06.2021, зареєстровано кримінальне провадження № 0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, у строки встановлені ст.308 КПК України, розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.06.2021 року, та повідомити про результати її розгляду.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 09.07.2021 року - відмовлено ОСОБА_1 у визнанні потерпілим.

Згідно вказівки Прокурора відділу Одеської обласної прокуратури від 21.07.2021 року старшому слідчому другого слідчого відділу ДБР, розташованого в м. Миколаєві Гарановському О.В., зазначено про необхідність допиту заявника ОСОБА_1 за фактами вказаними у його заяві щодо застосування до нього незаконних методів слідства у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000527.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2021 року по справі №487/5215/21 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Гарановського О.В. від 09.07.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000289 від 17.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Листом від 06.09.2021 року Одеська обласна прокуратура повідомила Ніколаєву О, що слідчим другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000289, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2021 року, на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 02.06.2021 року, справа № 509/4809/16-к, якою задоволено клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000527 від 09.12.2012. Зазначено, що досудове розслідування триває, проводяться слідчі та інші процесуальні дії, спрямовані на повне, всебічне, об`єктивне з`ясування всіх обставин провадження. У кримінальному провадженні будь-яким особам про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялось.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 у задоволенні заяви начальника відділу Одеської обласної прокуратури Патраманського М. про роз`яснення ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року по скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури відмовлено.

Листом від 04.11.2021 Одеська обласна прокуратура повідомила старшому слідчому другого слідчого відділу ДБР, розташованого в м. Миколаєві Гарановському О.В., що у зв`язку із необхідністю надання відповіді на звернення судді Одеського апеляційного суду, слід у строку до 11.11.2021 направити на адресу обласної прокуратури ґрунтовну довідку про хід досудового розслідування та про прийняте рішення по вказаному кримінальному провадженню.

Листом від 15.11.2021 Одеська обласна прокуратура повідомила судді Котелевському Р.І., що на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 02.06.2021, зареєстровано кримінальне провадження №0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України. Проведення досудового розслідування доручено слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві.

Постановою слідчого від 17.11.2021 року кримінальне провадження №0000289 від 17.05.2021 року за ч.1 ст. 365 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України

Листом від 01.12.2021 Одеська обласна прокуратура повідомила старшому слідчому другого слідчого відділу ДБР, розташованого в м. Миколаєві Гарановському О.В., що для перевірки законності прийнятого рішення про закриття кримінального провадження, слід у строк до 10.12.2021 направити до обласної прокуратури вказане кримінальне провадження.

Листом від 02.12.2021 року Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_5 , що за результатами досудового розслідування постановою слідчого від 17.11.2021 року кримінальне провадження №0000289 від 17.05.2021 року за ч.1 ст. 365 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Процесуальним керівником витребувано матеріали кримінального провадження для перевірки законності прийнятого рішення. Підстав для задоволення скарги позивача та надання прокурору вказівок, в порядку ст. 308 КПК України, не встановлено.

Листом від 13.12.2021 року Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_5 , що розглянута аналогічна його скарга від 29.12.2021 за № 63764 щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000289, та відповідь направлена на його адресу 02.12.2021 року. За результатами досудового розслідування постановою слідчого від 17.11.2021 кримінальне провадження закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.12.2021 року по справі № 947/38732/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Гарановського О. В. від 17.11.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000289 від 17.06.2021 скасовано.

Листом від 10.02.2022 Одеська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_5 , що постановою слідчого від 17.11.2021 року кримінальне провадження №0000289 від 17.05.2021 року за ч.1 ст. 365 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. До обласної прокуратури належним чином завірена копія ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 щодо скасування вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження №0000289 не надходила.

Листом від 17.03.2022 Одеська обласна прокуратура направила тимчасово виконуючому обов`язки керівника Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Миколаєві ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000289 від 17.06.2021.

Листом від 25.05.2022 Одеська обласна прокуратура повідомила старшому слідчому другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві Грановському О, що 17.03.2022 року на його адресу було направлено для виконання ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Однак, згідно ЄРДР, проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню не поновлено. Зазначено про необхідність направлення на адресу обласної прокуратури вказаного кримінального провадження.

Згідно вказівки прокурора відділу обласної прокуратури Тодорова В від 14.07.2022 року зазначено старшому слідчому другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві Грановському О про необхідність встановлення місцезнаходження та допиту у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , на яких вказує заявник ОСОБА_1 , щодо неправомірних дій відносно нього працівниками правоохоронних органів. Допитати слідчих, процесуальних керівників за фактами вказаними заявником ОСОБА_1 щодо застосування до нього незаконних методів слідства у ході досудового розслідування кримінального провадження. Виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне під час проведення досудового розслідування. Листом від 15.07.2022 року наведені вказівки надіслано ДБР.

У відзиві на позов ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві повідомляє, що у ході досудового розслідування проведено наступні слідчі дії та прийняті процесуальні рішення: допити свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; запит до ГУНП в Одеській області з метою отримання копії посадовою інструкції та наказу про призначення слідчого СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 10.11.2022;запит до Департаменту режимно - секретного та документального забезпечення МВС України з метою отримання копії посадовою інструкції та наказу про призначення слідчого СВ ОМУ ТУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 10.11.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалів кримінального провадження №0000527, які зберігаються в Одеському апеляційному суді від 11.11.2022;скерування ухвали слідчого судді до Одеського апеляційного суду для виконання від 01.12.2022;отримання відповіді з Одеського апеляційного суду про неможливість виконання ухвали слідчого судді, у зв`язку з тим що матеріали кримінального провадження № 000527 відповідно до АСДС КП «Д-3» скеровано до Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.12.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалівкримінального провадження №0000527, які зберігаються вОвідіопольському районному суді Одеської області від 21.12.2022;клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до особової справи слідчого СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Даменцова Р.В. від 21.12.2022; надано доручення в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України до Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Одесі з метою встановлення потерпілих та свідків від 21.12.2022;залучення до кримінального провадження в якості потерпілого ОСОБА_1 від 21.12.2022;Допит в якості потерпілого ОСОБА_1 від 21.12.2022; здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалів кримінального провадження №0000527, які перебувають у володінні Овідіопольського районного суду Одеської області в ході якого вилучено оригінал протоколу затримання ОСОБА_1 та скан-копії матеріалів;витребувано в ГУНП в Одеській області особу справу ОСОБА_4 ;призначено судову експертизу за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів».На теперішній час у кримінальному провадженні будь-яким особам про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялось.

Суд зауважує на тому, що на підтвердження вчинення вищенаведених процесуальних дій, зазначених у відзиві, після подачі даного позову, відповідач ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві доказів не надав. Разом із тим, у будь-якому випадку заявник ОСОБА_1 зазначає про незаконність дій відповідачів до проведення вищенаведених слідчих дій, тому суд погоджується із доводами позивача ОСОБА_1 в частині розгляду судом позову лише в межах позовних вимог, тобто з оцінкою обставин справи на момент подачі позову 29.06.2022 року.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 Цивільного кодексу України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Таким чином при розгляд даної справи суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду з позовними вимогам щодо відшкодування завданої моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на: тривалу протиправну бездіяльність посадових осіб щодо проведення необхідної перевірки його заяви про злочин; незаконне несвоєчасне невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне порушення, внаслідок чого він був вимушений звернутися до суду; не повідомлення його про початок розслідування своєчасно, не роз`яснення прав і обов`язків, не надання витягу з Реєстру протягом доби; незаконне рішення слідчого ДБР про відмову у визнанні його потерпілим; надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою; необґрунтоване прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження, внаслідок чого він був вимушений звернутися до суду. Процесуальне керівництво прокуратурою перебігом розслідування, як він зазначає, звелось тільки до того, що судами неодноразово приймалися рішення про визнання бездіяльності слідчих та органів прокуратури незаконною і зобов`язання вчинити певні дії, скасовувались постанови про закриття вказаного кримінального провадження.

Суд зазначає, що самі по собі вищенаведені факти, зазначені позивачем, не тягнуть наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями та бездіяльністю відповідачів заподіяно позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Слід також зазначити, що норми КПК України визначають правовий механізм оскарження до суду дій та бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, з метою реалізації засад кримінального судочинства учасниками кримінального провадження та реалізації судового контролю за діяльністю слідчого та прокурора, з метою усунення недоліків у такій діяльності. Прийняте судом рішення про відновлення порушеного права учасника кримінального провадження вказує на реалізацію ним своїх прав у кримінальному судочинстві.

Суд враховує, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постановах від 01.04.2020 у справі №641/7772/17, від 30.06.2020 у справі № 641/7984/17, від 11.09.2020 у справі № 638/11416/18, від 03.03.2021 у справі № 638/17962/15, від 08.04.2021 у справі № 646/5261/19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Крім того, відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

У даному випадку, суд виходить також із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Суд зазначає, у справі відсутні будь-які докази, що обґрунтовують розмір завданої позивачу моральної шкоди (медичні довідки, висновки та інші документи, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації).

Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювачів та шкодою, на яку посилається позивач.

Сам факт наявності ухвал суду на бездіяльність службових осіб другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві, Одеської обласної прокуратури, не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені судом.

Лише незгода позивача з бездіяльністю службових осіб Другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві та Одеської обласної прокуратури, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Суд враховує, що бездіяльність прокурора є предметом оскарження відповідно до ст. 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження і за своєю сутністю є механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦПК України.

Відповідну правову позицію зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17-ц (провадження № 61-7053зпв18), у постанові від 13 червня 2019 року справа № 554/1870/18-ц (провадження № 61-8385св19) та у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 522/239/18 (провадження № 61-44860св18).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховний Суд у постановах від 22 січня 2020 року у справі №522/239/18 (провадження № 61-44860св18), від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18) та від 21 лютого 2019 року у справі № 520/1665/18 (провадження № 61-46894).

Надаючи оцінку аргументам заявника щодо наявності правових підстав для застосування правової позиції Верховного Суду, зробленої в постанові від 01 грудня 2021 року у справі №308/14232/18, суд виходить із того, що ретельний аналіз зазначеної постанови Верховного Суду дозволяє зробити висновок, що встановлені фактичні обставини цієї справи (надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні з грудня 2012 року, і на день ухвалення судових рішень розслідування не завершене, відносно слідчого порушено кримінальну справу, у постанові йде мова про випадки втрати доказів у кримінальному провадженні) та справи, яка є предметом даного розгляду за позовом ОСОБА_7 , є різними, а тому вказане судове рішення не може бути взято до уваги.

Суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.

В свою чергу, положення Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, на які посилається позивач, не є застосовними у даному випадку, оскільки ст. 2 даного Закону містить вичерпний перелік тих випадків, за наявності яких у сторони виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Випадок позивача ОСОБА_1 не відноситься до такого переліку.

Зважаючи на викладене, в задоволенні позовних вимог пред`явлених до Держави України в особі Другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві, Одеської обласної прокуратури слід відмовити у повному обсязі, з підстав зазначених вище.

Щодо позовних вимог пред`явлених до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України, то в їх задоволенні слід відмовити, як пред`явлених до неналежного відповідача, з наступного обґрунтування.

Так, за приписами ч.2 ст.2, ч.1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).

Тлумачення ч.2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава, як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі, як відповідач, через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

У даному випадку, Головне управління Державної казначейської служби України не порушило будь-яких прав позивача ОСОБА_1 .

Отже, зазначення ОСОБА_1 у його позовній заяві відповідачем Держави України в особі Головного управління Державної казначейської службу України є помилковим.

Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями службових осіб органів державної влади - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 травня 2023р.

Суддя: К.О. Далеко