УХВАЛА

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 206/92/23

провадження № 61-16868ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій та пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 6 236, 63 грн, 3 % річних в сумі 1 412, 51 грн, а також пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 104 319, 00 грн відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за час прострочення сплати аліментів у сумі 6 236, 63 грн і три проценти річних від простроченої суми аліментів у розмірі 1 412, 51 грн, а всього стягнути 7 649, 14 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 78, 37 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови у стягненні неустойки скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку в розмірі 104 319, 00 грн.

22 листопада 2023 рокуОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 111 968, 14 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн х 250 = 671 000, 00 грн).

ОСОБА_1 вказує, що його скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, він відповідно до цього Кодексу позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, дана справа для нього має виняткове значення (підпункти «а», «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України) з огляду на порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання про долучення доказів, які мають значення для правильного вирішення справи.

Проте посилання заявника у скарзі на недослідження апеляційним судом зібраних у справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання про долучення доказів, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є виконанням вимог процесуального закону щодо зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, а тому такі посилання самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також слід зазначити, що Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не зазначив, в чому саме полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Поряд з цим твердження ОСОБА_1 про те, що він відповідно до ЦПК України позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, належним чином не обґрунтоване. Зокрема, заявником не зазначено у якій саме конкретній справі (номер справи) та які саме обставини він позбавлений можливості спростувати.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про те, що справа має для нього виняткове значення, то Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження.

Більш того, незгода заявника з рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить про винятковість справи для нього, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття такого судового рішення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій та пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко