Провадження №4-с/523/26/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.,

за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова Л.В. Суворовського ВДВС ОМУЮ у м. Одесі в частині направлення ДП «СЕТАМ» оцінку майна боржника ОСОБА_4 у формі, що не відповідає ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»;

-визнати неправомірною оцінку майна боржника ОСОБА_4 - Звіт про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складений ТОВ "ІКБ "ТРІАДА" з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_1 , складеного на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності заступника начальника Суворовського ВДВС ОМУЮ у м. Одесі Гончаренко А.В. від 03.02.2016 року;

-визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова А.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі в частині використання Звіту про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Консалтингове Бюро "ТРІАДА" (ідентифікаційний код: 39141313) з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 під час реалізації на ресурсі системи електронних торгів "СЕТАМ" квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова А.В. Суворовського ВДВС ОМУЮ у м. Одесі в частині використання Звіту про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складеного ТОВ "ІКБ "ТРІАДА" з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 під час реалізації на ресурсі системи електронних торгів "СЕТАМ" квартири АДРЕСА_1 .

Скаргу обґрунтувано тим, що заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 20.10.2015 року позов ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 150 000 грн. аліментів та додаткових витрат, а також 50 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів і додаткових витрат на утримання в розмірі 150 000 грн.

ОСОБА_6 , за довіреністю від ОСОБА_5 отримала виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 150000 грн. та 50000 грн. моральної шкоди. Одночасно, ОСОБА_2 отримала другий виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_4 150 000 грн. Вказані виконавчі листи були пред`явлені до Суворовського відділу ДВС Головного управління Міністерства юстиції в Одеській області для виконання.

Постановами державного виконавця від 28.12.2015 року були відкриті два виконавчих провадження № 49723664; 49723708 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 150 000 гривень і 50 000 гривень та моральної шкоди, та про стяі нення з ОСОБА_4 15000 грн. грошових коштів. Постановою заступника начальника ВДВС Гончаренко А.В. від 28.12.2015 року вказані провадження було об`єднано.

Як вказує скаржниця, вказані постанови, всупереч ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_4 вручені не були, по існування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року ОСОБА_4 не знала, оскільки як в позовній заяві так і в інших документах, була зазначено невірна адреса ОСОБА_4 , в результаті чого, остання не отримувала жодних документів по вказаній справі.

При виконанні заочного рішення від 20.10.2016 року, співробітником Суворовського ВДВС була прийнята постанова про примусове стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 і ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 350 000 грн.

Вподальшому, державним виконавцем всупереч ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» не було ухвалено постанови про арешт майна та, як наслідок, не направлено її на адресу боржника.

Проте, 08.02.2016 року, державним виконавцем складено акт про арешт майна ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким передав її на зберігання ОСОБА_7 - батькові ОСОБА_2 . Вказаний акт, також не був вручений ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця від 03.02.2016 року був призначений суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Інвестиційне -консалтингове бюро «Тріада» для проведення експертної оцінки квартири АДРЕСА_1 , повідомлення про проведення якої, ОСОБА_4 також не отримувала.

В матеріалах справи є два повідомлення № 3759 від 11.02.2016 року та № 73270 від 09.03.2016 року про оцінку квартири ОСОБА_4 . До вказаних листів є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 12.05.2016 року і від 10.03.2016 року. У зазначених повідомленням вказана адреса ОСОБА_4 . Підписи і дати отримання поштової кореспонденції ОСОБА_4 вказані повідомлення не містять, у зв`язку з чим, повідомлення не містять даних щодо відправника та його адресу. Вказані листи в дійсності направлені не були.

Надалі, після проведення оцінки, матеріали виконавчого провадження були направлені до ДП «Сетам» Міністерства юстиції України (Одеська філія) для реалізації квартири з електронних (прилюдних) торгів, які згідно протоколу № 1713476 відбулись 11.06.2016 року.

Скаржниця вважає, що заява на реалізацію арештованого майна від 10.03.2016 року № 7572 не містить повного ім`я та по-батькові боржника та стягувача, не містить даних щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, зберігача майна, не місти і даних щодо повної поштової адреси вказаного майна, (не зазначений поштовий індекс).

Всупереч п. 8 розділу III Порядку, в заяві на реалізацію арештованого майна, не зазначено: розмір жилої та нежилої площі квартири, кількість поверхів будинку, поверх, на якому розташована квартира, кількість кімнат, площа кожної кімнати; інформація про наявність зареєстрованих інших, крім боржника, мешканців (зокрема дітей), орендарів, інших користувачів приміщення.

Крім того, згідно п. 3.п.п. 9 Порядку № 2710/5, державний виконавець не надав інші необхідні документи, передбаченими Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (зі змінами).

Відповідно до п. 4.5.2 вказаної інструкції № 512/5, для проведення реалізації нерухомого майна або транспортних засобів державним виконавцем збираються окрім іншого документи, що характеризують об`єкт нерухомості (копія технічного паспорта на житловий будинок, квартиру тощо), відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої у Міністерс гві юстиції України 10.07.2001 за№ 582/5773 (із змінами). Однак, копію технічного паспорту передано не було.

Скаржниця вказує про те, що відповідно до п.4.5.4 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2021 року № 512/5 копії документів із супровідним листом, копіями виконавчого документа та акта визначення вартості майна (звіту про оцінку майна) та копією розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційної довідки органу державної реєстрації прав про наявність обтяжень речових прав на нерухоме майно передаються державним виконавцем особисто або через спеціально уповноважену особу відділу державної виконавчої служби до відповідного регіонального органу ДВС для здійснення заходів щодо передачі майна на реалізацію. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, забезпечує правильність та повноту підготовлених документів.

Таким чином, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, було передбачено обов`язок направлення документів на адресу ДП «Сетам» безпосередньо з боку регіонального відділу ДВС, що має на меті впровадження додаткової стадії контролю з боку цього органу.

Згідно матеріалів справи вбачається, що документи для реалізації спірного нерухомого майна з прилюдних торгів, були направлені саме Суворовським відділом ДВС. який не є регіональним органом ДВС.

Скаржниця вказує, що належна їй квартира була продана за заниженою ціною, фактично за 15000 доларів США, що не відповідає ринкової вартості квартири, площею 44, кв.м. в м. Одесі, що грубо порушує її права.

Наявність порушень в процедурі проведення торгів обумовлено також і тією обставиною, що відповідно до п.п 4 п.3 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів, державний виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після закінчення десятиденного строку, направляє до організатора торгів, копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (акт визначення вартості майна або звіт про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оцінку майна проведено оцінювачем ОСОБА_8 , однак, рішенням Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України, яке оформлене протоколом № 134 від 28.07.2022 року ОСОБА_8 позбавлено спеціалізації 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них» за кваліфікаційного свідоцтва № 168, виданого 14 06.2014 року Фондом державного майна та Одеською національною академією зв`язку їм. О С. Попова, що свідчить про систематичний характер порушень, що допускав зазначений оцінювач.

Скаржниця вказує про те, що звіт про оцінку її майна не є документом в розумінні ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в У країні» та не був підставою створення будь-яких обов`язків стосовно реалізації арештованого майна.

Окрім того, виконавче провадження, відкрито у зв`язку з примусовим виконанням рішення Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 523/12279/16-ц.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2020 року по справі 523/12279/16-ц було скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В мотивувальній частині рішення, апеляційний суд зазначив «ані позивачем, ані її представником, адвокатом Антоновою К.В., не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів для підтвердження підстави позову, а саме, розміру витрат на харчування, лікування га догляд за спадкодавцем, сплату комунальних послуг та на поховання спадкодавця, які були понесені позивачем за життя спадкодавця, а також факт завдання їй моральної шкоди та її розмір».

Таким чином, ОСОБА_1 була безпідставно позбавлена права власності на належне їй майно.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

До суду від представника ОСОБА_1 адвоката Кармазіної К.Ю. надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила суд розгляд справи провести за її відсутності (арк.сп.131).

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд проводить розгляд справи без участі державного виконавця та боржника, які про час та місце призначених судових засідань повідомлявся належним чином. Учасники процесу у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, їх неявка відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали скарги, суд вважає про те, що скарга є обґрунтованою, є доказаною, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено про те, що ОСОБА_4 на праві власності належить нерухоме майно, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_4 напідставі Договору купівлі -продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Русских С.В. 15.05.1998 року за реєстровим №1747 (250пр.-165стр.-217р.). Реєстрація від 18.05.1998 року (арк.сп.52-53).

Судом встановлено про те, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року у справі №523/10560/15-ц позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних коштів і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачів матеріальні кошти та моральну шкоду у розмірі 350 000 грн. (арк.сп. 26-28).

Судом встановлено про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення матеріальних коштів і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачів матеріальні кошти та моральну шкоду у розмірі 155 000 грн. (арк.сп. 29-37).

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення матеріальних коштів і моральної шкоди відмовлено (арк.сп.13-25).

Судом встановлено про те, 15.11.2015 року Суворвоським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №523/10560/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних коштів у розмірі 150 000 грн.(47-48).

28.12.2015 року заступником начальника другого Суворовського ВДВС ОМУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №523/10560/15-ц (арк.сп.49)

03.02.2016 року заступником начальника Сувороського ВДВС ОМУЮ Гончаренко А.В. складено Акт опису й арешту майна щодо нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 (арк.сп. 54-57).

03.02.2016 року заступником начальника Сувороського ВДВС ОМУЮ Гончаренко А.В. було винесено постанову про визначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акту оцінки майна) з питань визначення вартості описаного та арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 в умовах примусової реалізації (арк.сп.58).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року вартість нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , визначено у розмірі 412 342 грн. (арк.сп.62-81).

11.02.2016 року на адресу ОСОБА_4 було направлено лист №3739 з проханням з`явитися до Суворвоського ВДВС ОМУЮ для ознайомлення з експертною оцінкою арештованого майна (арк.сп.59).

10.03.2016 року року державним виконавцем Гончаренко А.В. ДП «Сетам» надано заявку на реалізацію арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (арк.сп. 44).

Відповідно до Протоколу №174376 проведення електронних торгів від 11.06.2016 року, реєстраційний номер лота 149177, двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , продана за 400 000 грн. (арк.сп.79).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 10 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, в редакції станом на час вчинення виконавчих дій, які оскаржуються, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 22.12.2015 №2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби.

Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, окрім іншого такі дані:

- повне найменування боржника та стягувана, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб, реєстраційний номер облікової картки платника податків - д ія фізичних осіб - платників податків або номер і серія паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті);

- найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні;

- відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 9 розділу III цього Порядку);

- місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігана);

- відомості про зберігана майна (найменування, фактична та юридична адреси, і елефон, електронна адреса);

- відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру об і яжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек);

- вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 58 Закон у України «Про виконавче провадження»;

- реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби для перерахування коштів; фото- та/або відеоматеріали;

- електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 3 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований

Згідно з ч.1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Судом встановлено, що суб`єкт оціночної діяльності здійснив незалежну грошову оцінку квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого склав звіт, яким визначено ринкову вартість вказаного об`єкту нерухомого майна.

Аналіз висновків про вартість майна свідчить про те, що суб`єкт оціночної діяльності обрав порівняльний метод оцінки вказаної квартири.

Однак, як зазначено заявником у скарзі та підтверджується матеріалами скарги, заявника не було повідомлено у строки визначені ст. 57 ЗУ Про виконавче провадження про результати визначення вартості майна.

Відповідно до ч.3. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

При таких обставинах, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.2,4,5,12,13,81,447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-III від 12.07.2001р., Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженимпостановою КМУ№1440 від 10.09.2003р., суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова Л.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі в частині направлення ДП «СЕТАМ» оцінку майна боржника ОСОБА_4 у формі що не відповідає 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Визнати неправомірною оцінку майна боржника ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1 ) - Звіт про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Консалтингове Бюро "ТРІАДА" (ідентифікаційний код: 39141313) з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_1 , складеного на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі Гончаренко А.В. від 03.02.2016 року.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова А.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі, в частині використання Звіту про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Консалтингове Бюро "ТРІАДА" (ідентифікаційний код: 39141313), з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 під час реалізації на ресурсі системи електронних торгів "СЕТАМ" квартири АДРЕСА_1 .

Визнати неправомірними дії державного виконавця Гончарова А.В. Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі в частині використання Звіту про незалежну оцінку майна від 08.02.2016 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Консалтингове Бюро "ТРІАДА" (ідентифікаційний код: 39141313) з визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_4 під час реалізації на ресурсі системи електронних торгів "СЕТАМ" квартири АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити сторонам по справі для відмова та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.06.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.