ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 755/12274/20

провадження № 61-12411св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь. О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бандола Олександр Олексійович, державне підприємство «СЕТАМ»;

треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», Дніпровська районна державна адміністрація (Служба у справах дітей та сім`ї);

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича - адвоката Коваленка Олександра Дмитровича, державного підприємства «СЕТАМ», представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова Олега Володимировича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П., Слюсар Т. А.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли О. О. (далі - приватний виконавець Бандола О. О.), державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс»), Дніпровська районна державна адміністрація (Служба у справах дітей та сім`ї), про визнання акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна та свідоцтва про право власності на придбане на електронних торгах нерухоме майно недійсними.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що згідно з протоколом електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року у процедурі виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 755/17900/18 від 26 березня 2019 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, за заявкою приватного виконавця Бандоли О. О. на електронних торгах реалізована належна їй квартира АДРЕСА_1 . 27 квітня 2020 року приватним виконавцем складено акт про проведенні електронні торги, на підставі якого ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на придбане з торгів нерухоме майно за № 1124 від 08 липня 2020 року. Спірна квартира належала їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку. З моменту набуття права власності на квартиру та на час її реалізації на торгах, результати яких оформлено протоколом та актом, у квартирі разом з нею постійно проживали її троє неповнолітніх дітей, які згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України мали право користування квартирою. Станом на 22 квітня 2020 року Служба у справах дітей і сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації не надавала дозволу на відчуження майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, відповідна заява або рішення суду відсутні. Крім того, електронні торги з реалізації нерухомого майна проведено з порушенням вимог пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. Тому укладений за результатами електронних торгів правочин суперечить вимогам законодавства і в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підлягає визнанню недійсним. Оскільки недійсний правочин не створює правових наслідків, то видане ОСОБА_2 на підставі акта про проведенні електронні торги свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно (квартиру) також є недійсним. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними акт про проведенні електронні торги з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , складений 27 квітня 2020 року приватним виконавцем Бандолою О. О., та свідоцтво про право власності на придбане на торгах нерухоме майно, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І. за реєстровим номером № 1124 від 08 липня 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у складі судді Катющенко В. П. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на час здійснення виконавчих дій, зокрема реалізації майна з прилюдних торгів, спірна квартира АДРЕСА_1 перебувала у непридатному для проживання стані через відсутність комплексу внутрішніх оздоблювально-ремонтних робіт, освітлювальних приладів, предметів сантехніки тощо. Позивач, а також її неповнолітні діти у квартирі ніколи не проживали та не проживають, у зв`язку з чим і не набули права користування цим житловим приміщенням. За вказаних обставин, суд не вбачав порушення житлових прав неповнолітніх дітей позивача на користування спірною квартирою, у якій вони фактично не проживали та нею не користувалися, при здійсненні прилюдних торгів з реалізації квартири в межах виконавчого провадження та за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування, оскільки наявність такого дозволу в даному випадку не вимагається. Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій справі фактично зводяться до незгоди з діями приватного виконавця перед передачею майна на реалізацію, які мають самостійну процедуру оскарження, передбачену Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України). Однак дії приватного виконавця позивачем не оскаржувалися, хоча позивач та її представник були обізнані як із самим фактом відкриття виконавчого провадження, так із усіма виконавчими діями, які здійснювалися приватним виконавцем. Тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним акта про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, складеного 27 квітня 2020 року приватним виконавцем Бандолою О. О. Оскільки в межах заявлених позовних вимог та за наведених обґрунтувань, судом не було встановлено будь-яких порушень при здійсненні процедури відчуження майна з прилюдних торгів, то позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на придбане на торгах нерухоме майно також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москаля Г. Г. задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним акт про проведенні електронні торги з реалізації нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , складений 27 квітня 2020 року приватним виконавцем Бандолою О. О. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на придбане на торгах нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І. за реєстровим номером № 1124 від 08 липня 2020 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час організації та проведення електронних торгів спірна квартира перебувала під арештом, тому висновки суду першої інстанції про відсутність порушень при здійсненні процедури відчуження майна з електронних торгів не узгоджуються з матеріалами справи. Наведене свідчить про наявність підстав для визнання торгів недійсними відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року було скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18, на виконання якого було видано виконавчий лист та в подальшому у процедурі виконавчого провадження було проведено електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності позивачу, і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

07 грудня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Спиридонов О. В., 07 лютого 2023 року представник приватного виконавця Бандоли О. О. - адвокат Коваленко О. Д., 08 лютого 2023 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», 03 березня 2023 року ДП «СЕТАМ» подали до Верховного Суду касаційні скарги на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, в яких, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова О. В. подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389,пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16 (провадження № 14-187цс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16 (провадження № 14-529цс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 334/715/20 (провадження № 61-14112св21), а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Касаційна скарга представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли О. О. - адвокат Коваленко О. Д. подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389,пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16 (провадження № 14-187цс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16 (провадження № 14-529цс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) та в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі № 201/18443/17 (провадження № 61-530св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 334/715/20 (провадження № 61-14112св21), а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411ЦПК України та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18), від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16 (провадження № 14-529цс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), від 17 листопада 2021 року у справі № 210/3612/18 (провадження № 61-1271св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 742/3070/18 (провадження № 61-628св20), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 295/6608/19 (провадження №61-13801св20), а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Касаційна скарга ДП «СЕТАМ» подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411ЦПК України та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18), в постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 359/2077/17 (провадження № 61-255св17), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17, від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17, від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17, від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17, а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова О. В. на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, витребувано цивільну справу № 755/12274/20 з Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційними скаргами представника приватного виконавця Бандоли О. О. - адвоката Коваленка О. Д. та ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

05 квітня 2023 року справа № 755/12274/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою ДП «СЕТАМ» на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова О. В. мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на фактичні обставини справи, з яких вбачається, що позивач та її представник не повідомляли приватного виконавця про можливе порушення прав неповнолітніх дітей на користування спірною квартирою і за відомостями з реєстру територіальної громади міста Києва було встановлено, що неповнолітні діти в цій квартирі не зареєстровані. На час здійснення виконавчих дій, зокрема реалізації майна з прилюдних торгів, вказана квартира перебувала у непридатному для проживання стані, позивач та її неповнолітні діти в ній ніколи не проживали, у зв`язку з чим неповнолітні діти не набули права користування цим житловим приміщенням. Позивач не довела належними засобами доказування обставин, якими вона обґрунтовувала заявлені вимоги, а саме необхідності отримання приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію спірної квартири за відсутності реєстрації в ній неповнолітніх дітей. Відсутність порушень при здійсненні процедури відчуження майна з прилюдних торгів є підставою для відмови у задоволенні позову.

Касаційна скарга представника приватного виконавця Бандоли О. О. - адвоката Коваленка О. Д. мотивована тим, що представник ОСОБА_1 - адвокат Москаль Г. Г. звертався до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій навів аналогічні цьому позову обставини, однак проведеною Міністерством юстиції України перевіркою встановлено відсутність порушень приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, що підтверджується довідкою про результати позапланової перевірки діяльності приватного виконавця Бандоли О. О., складеної 12 травня 2020 року. Крім того, апеляційний суд не врахував, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації. Тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про визнання недійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на придбане на торгах нерухоме майно, за яким вже були проведені відповідні реєстраційні дії.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» мотивована тим, що для визнання прилюдних торгів недійсними на підставі частини першої статті 215 ЦК України вимагається встановлення судом не лише порушень, допущених під час проведення прилюдних торгів, а й вплив таких порушень на результати прилюдних торгів, та, як наслідок, порушення прав позивача. Однак апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не зазначив, яким чином встановлені ним порушення норм закону при проведенні торгів, призвели до порушення прав і законних інтересів позивача, а також не встановив, чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів. Крім того, посилаючись на порушення приватним виконавцем Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, апеляційний суд не звернув увагу на те, що він втратив чинність 05 жовтня 2016 року. Арешт на спірне нерухоме майно було накладено ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року про застосування заходів забезпечення позову у справі № 755/17900/18, і виконавче провадження № НОМЕР_2, в межах якого приватним виконавцем здійснено реалізацію цього ж майна на оскаржуваних прилюдних торгах, стосується забезпечення належного виконання саме заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18. Тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що накладений ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у справі № 755/17900/18 арешт на спірне нерухоме майно є перешкодою для примусової реалізації цього майна на електронних торгах в межах виконавчого провадження з виконання рішення в тій самій справі, у якій було вжито заходи забезпечення позову. Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року, а виданий Дніпровським районним судом міста Києва виконавчий лист у справі № 755/17900/18 було визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року. Тобто на час проведення електронних торгів 21 квітня 2020 року виконавчий лист, виданий 26 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 755/17900/18, на виконання якого були проведені ці торги, та заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 були чинними. При цьому визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вже після завершення електронних торгів, проведених у межах виконання цього виконавчого документа, та за обставин, коли остаточне судове рішення у справі № 755/17900/18 ще не прийнято, не може слугувати підставою для визнання недійсними таких прилюдних торгів та документів, укладених за його результатами.

Касаційна скарга ДП «СЕТАМ» мотивована тим, що на час проведення спірних торгів виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 755/17900/18, був чинним, а скасування судового рішення та визнання виданого на його виконання виконавчого листа (на підставі якого проведено електронні торги) таким, що не підлягає виконанню, після проведення електронних торгів, не може бути підставою для визнання торгів недійсними, так як вказані обставини мають інші наслідки. Сторонами у справі про визнання електронних торгів недійсними має бути продавець - виконавець, організатор торгів - ДП «СЕТАМ» і покупець - учасник електронних торгів, для яких можуть настати наслідки визнання угоди недійсною. Однак в цій справі переможець спірних торгів ОСОБА_2 не був визначений відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчі листи № 755/17900/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» заборгованості за кредитним договором (із встановленням ліміту кредитування) № 16-06-29-006984 від 29 червня 2016 року в сумі 11 947 339,37 грн та витрат по оплаті судового збору в сумі 179 211 грн (т.1 а.с.130-133).

Вказані виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання приватному виконавцю Бандолі О. О., який 14 травня 2019 року виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (т.1 а.с.135-141).

За інформаційною довідкою № 166480240 від 14 травня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна приватним виконавцем було встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н. А. за реєстровим № 1459, на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 грудня 2014 року, номер запису про право власності - 8012222 (т.1 а.с.142-143).

Постановою приватного виконавця Бандоли О. О. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 накладено арешт на майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 . Копію вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження (т.1 а.с.144-147).

Крім того приватний виконавець направив ОСОБА_1 виклик від 14 травня 2019 року, яким зобов`язано боржника з`явитись до виконавця 03 червня 2019 року о 09:00, а також зобов`язано: повідомити про заходи, що вживаються з метою добровільного виконання виданого судом виконавчого документу; надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби, тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; надати достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; надати достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки , з наданням копій підтверджуючих документів; надати копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; надати довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності(т.1 а.с.148-150).

14 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко С. В. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (т.1 а.с.151-154).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року у справі № 755/17900/18 було задоволено подання приватного виконавця Бандоли О. О. про примусове проникнення до житла боржника - фізичної особи та надано дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , для проведення виконавчих дій по виконанню зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 755/17900/18, виданого 26 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва (т.1 а.с.155-159).

06 грудня 2019 року приватний виконавець Бандола О. О. направив сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Коваленку С. В., повідомлення про те, що 12 грудня 2019 року о 10:00 ним будуть проведені виконавчі дії щодо опису та арешту майна боржника, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 (т.1 а.с.160-162).

12 грудня 2019 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 253,9 кв. м, житловою площею 165,6 кв. м. Сторонам виконавчого провадження роз`яснено можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (т.1 а.с.163-169).

За витягами № 43982012 від 16 жовтня 2019 року, №11913143 від 13 березня 2020 року, №12056007 від 21 квітня 2020 року з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , приватним виконавцем було встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані з 19 травня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.174-176).

Згідно з висновком про вартість майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Вектор оцінка» на замовлення приватного виконавця Бандоли О. О., станом на 28 січня 2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки, яким є чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , складає 14 158 700 грн без ПДВ (т.1 а.с.177).

Листом від 04 лютого 2020 року приватний виконавець повідомив сторін виконавчого провадження про результати визначення вартості та оцінки майна (т.1 а.с.178-180).

27 квітня 2020 року приватний виконавець Бандола О. О. склав акт про проведені електронні торги, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3, про те, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року, виданого ДП «СЕТАМ», за допомогою системи електронних торгів арештованого майна, проведених через веб-сайт https://setam.net.ua/ в мережі інтернет, реалізовано майно (лот « 412529), а саме: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 . Вищезазначене майно належить боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого 10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н. А. за реєстровим № 1459. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 грудня 2014 року, номер запису про право власності - 8012222; акта приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданого 10 грудня 2014 року. Ціна продажу майна - 12 034 895 грн, переможцем торгів визнано - ОСОБА_2 . Акт видано на підставі протоколу проведення електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року, виданого ДП «СЕТАМ» (т.1 а.с.81, 82).

Також судами встановлено, що ОСОБА_1 має трьох неповнолітніх дітей, а саме: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.86-88).

За інформаційною довідкою № 221309527 від 24 серпня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - чотирикімнатна квартира загальною площею 253,9 кв. м, що знаходиться що адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 , розмір частки 4/5, підстава для державної реєстрації: свідоцтво, серія та номер: 1124, виданий 08 липня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53027162 від 08 липня 2020 року 17:42:44, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І., та ОСОБА_7 , розмір частки 1/5, підстава для державної реєстрації: договір дарування, 1/5 частки квартири, серія та номер: 1165, виданий 10 липня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53061110 від 10 липня 2020 року 11:46:21, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І. (т.1 а.с.89).

Відповідно до довідки, складеної Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Бандоли О. О. щодо здійснення зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3, до складу якого входять виконавчі провадження №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, яка проводилась на підставі заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Москаля Г. Г., та в межах предмету цієї скарги, порушень законодавства не встановлено. Предметом скарги було ймовірне незаконне здійснення проникнення приватним виконавцем до помешкання ОСОБА_1 за її відсутності, заміна вхідних замків, опечатування квартири, що унеможливлює потрапляння до помешкання(т.1 а.с.193-198).

Апеляційним судом також встановлено, що вищевказані виконавчі листи № 755/17900/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» заборгованості за кредитним договором (із встановленням ліміту кредитування) № 16-06-29-006984 від 29 червня 2016 року в сумі 11 947 339,37 грн та витрат по оплаті судового збору в сумі 179 211 грн були видані на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 за позовом ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», про стягнення заборгованості.

До пред`явлення вищезазначеного позову ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» зверталося до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову та ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року заяву ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було задоволено частково, в межах позовних вимог - 11 947 339, 37 грн накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , зобов`язано Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийняти до виконання ухвалу суду.

Оскільки арештоване майно реалізовано на прилюдних торгах 21 квітня 2020 року за ціною 12 034 895 грн, то ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» звернулося до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову та ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у справі № 755/17900/18 заяву ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було задоволено, скасовано заходи забезпечення позову згідно з ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у справі № 755/17488/18 та знято арешт з квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москаля Г. Г. було задоволено частково, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 скасовано, у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» відмовлено.

За заявою ОСОБА_1 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі № 755/17900/18 виконавчий лист Дніпровського районного суду міста Києва № 755/17900/18 від 26 березня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2023 року у справі № 755/17900/18 (провадження № 61-14716св21) касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року - без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1, абзацу 1 пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова О. В., представника приватного виконавця Бандоли О. О. - адвоката Коваленка О. Д., ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» та ДП «СЕТАМ» підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду та оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідають.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час проведення електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року, передбачено, що стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Разом з тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21), в постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17, на які послалися заявники в касаційних скаргах.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час проведення електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів № 476065 від 21 квітня 2020 року (далі - Порядок № 2831/5), електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку № 2831/5 виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проєкт заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором електронних торгів не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор електронних торгів перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, організатор електронних торгів через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Організатор повертає заявку на реалізацію майна приватному виконавцю у разі зупинення або припинення діяльності приватного виконавця відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 334/715/20 (провадження № 61-14112св21), на яку послалися представник ОСОБА_2 - адвокат Спиридонов О. В. та представник приватного виконавця Бандоли О. О. - адвокат Коваленко О. Д. в касаційних скаргах, зазначено, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Головною обставиною, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 742/3070/18 (провадження № 61-628св20), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 295/6608/19 (провадження №61-13801св20), на які послалося ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» в касаційній скарзі, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17, на яку послалося ДП «СЕТАМ» в касаційній скарзі.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 2831/5 передбачено, до заявки на реалізацію арештованого майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, додається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Норми статті 177 Сімейного кодексу України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, що спрямовано на захист майнових прав дітей.

Підставою для визнання недійсним правочину щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Відповідно до частини першої статті 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення неповнолітньої дитини житлом покладається саме на її батьків.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21), на яку послалися представник ОСОБА_2 - адвокат Спиридонов О. В. та представник приватного виконавця Бандоли О. О. - адвокат Коваленко О. Д. в касаційних скаргах, викладено правовий висновок про те, що для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду, державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У той же час, фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15). Цей висновок зводиться зокрема до того, що сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі № 201/18443/17 (провадження № 61-530св19), на яку послалися представник приватного виконавця Бандоли О. О. - адвокат Коваленко О. Д. в касаційній скарзі зроблено висновок про те, що дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний на момент укладення правочину, а не на момент реалізації такого майна з електронних торгів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним акта про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, складеного 27 квітня 2020 року приватним виконавцем Бандолою О. О., а також - свідоцтва про право власності на придбане на торгах нерухоме майно, так як позивач та її представник були обізнані про здійснення виконавчих дій приватним виконавцем, однак не повідомили його про можливе порушення прав неповнолітніх дітей на користування квартирою. При цьому за відомостями з Реєстру територіальної громади міста Києва неповнолітні діти у спірній квартирі не зареєстровані, та на час здійснення виконавчих дій, зокрема реалізації майна з електронних торгів, спірна квартира перебувала у непридатному для проживання стані, в якій позивач та її неповнолітні діти ніколи не проживали, у зв`язку з чим неповнолітні діти не набули права користування цим житловим приміщенням.

Скасовуючи рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову та ухваливши нове судове рішення про його задоволення, апеляційний суд послався на те, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також вважав, що факт скасування після проведення оспорюваних електронних торгів заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року та визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 755/17900/18 від 26 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, свідчить про наявність підстав для визнання торгів недійсними відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5.

Однак вищевказані висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

У справі, що переглядається, арешт на спірне нерухоме майно було накладено ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року про застосування заходів забезпечення позову і виконавче провадження № НОМЕР_2, в межах якого приватним виконавцем здійснено реалізацію цього ж майна на оскаржуваних прилюдних торгах, стосувався забезпечення належного виконання судового рішення в цій справі, тобто саме заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року. Тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що накладений ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року арешт на спірне нерухоме майно є перешкодою для примусової реалізації цього майна на електронних торгах в межах виконавчого провадження з виконання рішення в тій самій справі, у якій було вжито заходи забезпечення позову.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року, а виданий Дніпровським районним судом міста Києва виконавчий лист у справі № 755/17900/18 було визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року. Тобто на час проведення електронних торгів 21 квітня 2020 року виконавчий лист, виданий 26 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 755/17900/18, на виконання якого були проведені ці торги, та заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 були чинними.

На виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року у справі № 755/17900/18 цим же судом 26 березня 2019 року було видано виконавчі листи № 755/17900/18, на підставі яких приватний виконавець Бандола О. О. 14 травня 2019 року відкрив виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, здійснив усі виконавчі дії, в тому числі призначив та провів електронні торги, які остаточно відбулися 21 квітня 2020 року.

Тобто всі вищевказані виконавчі дії відбулися до того, як заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, а також до того, як ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі № 755/17900/18 виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню.

За змістом постанови від 12 жовтня 2020 року у справі № 206/4592/17 (провадження № 61-3009св19), на яку послалося ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» в касаційній скарзі, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна у разі проведення аукціону на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд касаційної інстанції вказав, що, на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого державний виконавець відкрив виконавче провадження про звернення стягнення на належний позивачеві автомобіль, наклав арешт на зазначений транспортний засіб, здійснив його оцінку та передав на реалізацію на прилюдних торгах, був чинним та, що оскарження дій державного виконавця, вчинених до призначення публічних торгів, підлягають оскарженню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, які за своєю правовою природою відносяться до угод купівлі-продажу, на вимоги про визнання яких недійсними з підстав порушення правил проведення торгів розповсюджуються загальні правила, визначені частинами першою-третьою та шостою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України.

Також за подібних обставин, коли виконавчий лист, на підставі якого проведено електронні торги, на час їх проведення не був недійсним і таким не визнавався, в постанові від 11 березня 2021 року у справі № 644/8749/18 (провадження № 61-14428св20), на яку послалося ДП «СЕТАМ» в касаційній скарзі, Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання електронних торгів недійсними, так як скасування судового рішення, на підставі якого проведено електронні торги, після їх проведення, має інші наслідки, ніж визнання торгів недійсними.

Враховуючи викладене, оскільки на момент вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого приватний виконавець відкрив виконавче провадження, наклав арешт на спірну квартиру, здійснив її оцінку та передав на реалізацію на електронних торгах, був чинним, такої підстави недійсності не існувало в момент проведення електронних торгів, тому посилання апеляційного суду в оскаржуваному судовому рішенні на порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим.

Також помилковим є висновок апеляційного суду про те, що оспорювані електронні торги проведені з порушенням Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, так як цей наказ втратив чинність 05 жовтня 2016 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), на яку послалися заявники в касаційній скарзі зазначено, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду також нагадала, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не відповідає належному способу захисту в цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Наведене узгоджується з правовими висновками сформульованими, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18), на яку послалося ДП «СЕТАМ» в касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, а отже, є договором. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів, які мають залучатися відповідачами у справі.

Звертаючись із позовом про визнання недійсними акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна та свідоцтва про право власності на придбане на електронних торгах нерухоме майно, ОСОБА_1 пред`явила позов лише до однієї із сторін правочину, а саме продавців - приватного виконавця Бандоли О. О. та організатора електронних торгів - ДП «СЕТАМ», однак не зазначила відповідачем переможця цих торгів.

Відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином і під час подання позову про його оспорення, такий позов подається до решти сторін зазначеного правочину, з якими є матеріально правовий спір та такі сторони мають бути залучені до участі у справі.

Отже, відповідачами в даній справі повинні бути організатор торгів і особа, визнана їх переможцем.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17, від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17, на які послалося ДП «СЕТАМ» в касаційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 359/2077/17 (провадження № 61-255св17), на яку послалося ДП «СЕТАМ» в касаційній скарзі.

ОСОБА_2 як переможець спірних електронних торгів, який одночасно є покупцем, тобто другою стороною угоди купівлі-продажу, повинен був брати участь в цій справі як відповідач, так як спір стосується безпосередньо його прав і обов`язків, однак позивач не заявляла клопотання про залучення його до участі у справі співвідповідачем.

В постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

В постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) Верховний Суд зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Однак, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна та свідоцтва про право власності на придбане на електронних торгах нерухоме майно, заявлених лише до приватного виконавця Бандоли О. О. та ДП «СЕТАМ» через їх недоведеність, місцевий суд не врахував зазначеного. За обставинами цієї справи в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з його пред`явленням не до всіх відповідачів, тобто з інших правових підстав.

Отже, визначені судом першої інстанції правові підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Бандоли О. О. та ДП «СЕТАМ» через його недоведеність, а апеляційного суду - для задоволення цього позову до названих відповідачів, є помилковими.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржувану постанову апеляційного суду необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції (в частині наведених цим судом правових підстав для відмови в задоволенні позову) - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення місцевого суду (в частині відмови в задоволенні позову по суті) необхідно залишити в силі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційних скарг кожен із заявників сплатив по 1 681,60 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на їх користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича - адвоката Коваленка Олександра Дмитровича, державного підприємства «СЕТАМ», представника ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова Олега Володимировича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року скасувати, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства «СЕТАМ» 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович