П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 754/18857/21

Провадження: № 22-ц/824/14622/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Демарчук Наталії Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т. А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27.11.2018 року. На підставі вказаної заяви відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000 грн. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Банк своїзобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саменадав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.Відповідачка при укладанні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак, відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а такожіншими витратами відповідно до умов договору. За таких обставин банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.11.2018 року, яка станом на 25.11.2021 року складала 236 130,08 грн., з яких: 200 303,10 грн - тіло кредиту, 35 826,98 грн - відсотки за користування кредитом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Демарчук Н. О. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Ураховуючи положення чинного законодавства, яким передбачено право банку нараховувати відсотки за обліковою ставкою НБУ, не можна вважати, що сума використаних кредитних коштів є меншою, ніж сума коштів, внесених на погашення кредиту. При цьому, ані відповідачка, ані суд не навели відповідного розрахунку, отже, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що борг за кредитом погашено. Окрім того, відповідачка не надала жодного доказу на спростування розміру заборгованості за тілом кредиту, а суд першої інстанції не урахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Коротя А.Р. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. При цьому, вказала що підписана відповідачкою анкета-заява не містить погодження нарахування відсотків за кредитним договором. Інші надані банком документи, зокрема, Тарифи та Умови та правила не містять підпису ОСОБА_1 . Оскільки у банку не було правових підстав списувати відсотки на інші штрафні санкції за рахунок грошових коштів, внесених відповідачкою на погашення кредиту, а сума таких коштів перевищує заявлений до стягнення розмір заборгованості, позов банку є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.

27.11.2018 року ОСОБА_1 булопідписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 25.11.2021 року заборгованість відповідачки перед банком за кредитним договором № б/н від 27.11.2018 року складає 236 130,08 грн., з яких: 200 303,10 грн - тіло кредиту, 35 826,98 грн - відсотки за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в анкеті-заяві№б/н від 27.11.2018 року процентна ставка не визначена, а також не визначено тип банківської картки, яку отримала відповідачка. Окрім того, у даній заяві відсутні умови договору про встановленнявідповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушеннязобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, банком не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами використання, а також основними умовами обслуговування і кредитування, що містяться у рекламному буклеті. Витяг із Тарифів ОСОБА_1 також не підписаний, а тому відсутні підстави для стягнення заявлених відсотків в розмірі 35 826,98 грн. При цьому, банком з рахунку відповідачки було списано суму у розмірі 201 844,24 грн, що перевищує розмір заборгованості, заявлений до стягнення.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.11.2018 року відповідачка, підписавши анкету-заяву,підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження своїх вимог банк до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від27.11.2018року станом на 25.11.2021, копію анкети - заяви, паспорт споживчого кредиту, а також виписку із карткового рахунку відповідачки.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, змінуабо припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актівцивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, щоістотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієїіз сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатитивідсотки.

Частиною 2 статті1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язокздійснювати продаж товарів, виконанняробітабонаданняпослуг кожному, хто до неїзвернеться (роздрібнаторгівля, перевезення транспортом загальногокористування, послугизв`язку, медичне, готельне, банківськеобслуговуваннятощо). Умовипублічного договору встановлюютьсяоднаковими для всіхспоживачів, крім тих, кому за законом наданівідповідніпільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якоговстановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Застосування конструкції договору приєднання та його умови, у переважнійбільшості випадків, розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку ізчим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ц умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можнавважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першоїінстанції вірно виходив із того, що до даних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті банка, неодноразово ним змінювались в період - з часу виникненняспірних правовідносин (листопад 2018року)до моменту звернення до суду із цимпозовом (грудень 2021 року) , тобто, кредитор мігдодати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що анкета-заявавід 27.11.2018 року не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, пені, а доданий до позову витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідачки, що у свою чергусвідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема, розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку заборгованості розміру процентів за користування коштами.

За таких обставин, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплатипроцентів, вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Такі висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постановівід 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, щопроценти за користування коштами можуть бути визначені, як за домовленістю сторін у договорі, так і встановлені законом.

Підставами позову у даній справі банк зазначив саме стягнення процентів, визначених договором, а саме п.п. 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.2.1 Умов та Правил. Вимог про стягнення процентів за користування коштами, встановлених законом, банкомне заявлялось, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави входити в обговорення вказаного питання та наводити розрахунки заборгованості по відсотках за обліковою ставкою НБУ.

Так, судом встановлено, що відповідачка користувалась отриманими від банку коштами і здійснювала періодичне погашення цих сум. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме випискою з карткового рахунку та розрахунком заборгованості.

При цьому, з наданого банком розрахунку заборгованості, який кореспондується із випискою по картковому рахунку відповідачки, убачається, що банком за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення кредиту, було списано 201 844,24 грн, з яких: 185 145,27 грн відсотків за використання кредитного ліміту за різними відсотковими ставками, зокрема, 0,01 %, 37,2%, 36 %,12 800 грн комісії за обслуговування карти, а також 3898,97 грн в якості автоматичного погашення заборгованості.

З огляду на те, що анкета-заява від 27.11.2018 року не містить визначення домовленості сторін про умови кредитування, зокрема, сплати відсотків та порядок їх списання, а також комісії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідачку ОСОБА_1 обов`язку по сплаті заборгованості за тілом кредиту, оскільки суми надходжень, які були сплачені нею на погашення кредиту, і, які банком були безпідставно розподілені на погашення відсотків, комісії та автоматичного погашення заборгованості, перевищують розмір тіла кредиту, заявленого банком до стягнення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, відсутні правові підстави для скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, а тому апеляційна скарга адвоката Демарчук Н. О.в інтересах АТ КБ «Приват банк» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Демарчук НаталіїОлександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура