Справа № 154/1461/23 Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М.
Провадження № 22-ц/802/1092/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчук Богдан Іванович, про визнання зобов`язання припиненим та стягнення коштів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним, як позичальником, та відповідачем ОСОБА_2 , як позикодавцем, 17 серпня 2018 року укладено договір позики , зареєстрований за № 1937, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І. В порядку та на умовах, визначених цим договором, він отримав від позикодавця у власність грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 17 серпня 2018 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 560 000 грн, та зобов`язався повернути позику у визначений договором строк (п. 1 договору позики).

Пунктом п. 3 договору позики визначено, що позика за цим договором є з нарахуванням відсотків, а саме: 4,5 % за перших три місяці терміну повернення позики, 5 % за четвертий та п`ятий місяці терміну повернення позики, 6 % за усі наступні місяці терміну повернення позики.

Відповідно до п. 5.2. договору позики позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 18 серпня 2021 року.

Позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики між ним та відповідачем ОСОБА_2 17 серпня 2018 року укладено договір іпотеки , зареєстрований за № 1938, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв. м, житловою площею 46,3 кв. м, та земельну ділянку площею 0,08 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: земельна ділянка АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:1543.

Позивач також вказував, що на виконання умов договору позики здійснював наступні платежі: 18 вересня 2018 року - 900 доларів США; 18 жовтня 2018 року - 900 доларів США; 19 листопада 2018 року - 900 доларів США; 20 грудня 2018 року - 700 доларів США; 07 березня 2019 року 2 500 доларів США; 10 квітня 2019 року 1 200 доларів США; 17 лютого 2020 року 1 200 доларів США; 18 травня 2020 року 1 200 доларів США; 17 липня 2020 року 1 200 доларів США; 24 вересня 2020 року 1 200 доларів США; 14 листопада 2020 року 1 200 доларів США; 10 березня 2021 року 5 600 доларів США; 18 червня 2021 року 4 440 доларів США; 18 серпня 2021 року 5 360 доларів США; 18 жовтня 2021 року 3 920 доларів США.

Загалом ним на вимоги відповідача ОСОБА_2 сплачено 32 420 доларів США, що підтверджується письмовим розписками, написаними відповідачем.

Вважає, що відповідно до п. 3 договору позики за весь період користування позикою він повинен був сплатити відповідачу ОСОБА_2 15,5 % від суми позики. Отже, на виконання умов договору позики, він повинен був сплатити відповідачу ОСОБА_2 20 000 доларів США основного боргу та 3 100 доларів США відсотків, що загалом становить 23 100 доларів США. Вказана сума була повністю сплачена відповідачу 18 червня 2021 року.

Відповідач скориставшись тим, що він протягом тривалого часу хворів і лікувався за кордоном, не мав при собі розписок про повернення коштів і тому не міг підрахувати сплачену ним суму, продовжував вимагати та отримувати без жодної правової підстави від нього грошові кошти.

Загалом після 18 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти у розмірі 9 320 доларів США без достатньої правової підстави.

Представник ОСОБА_1 звертався в його інтересах до відповідача ОСОБА_2 з вимогою від 28 лютого 2023 року про виконання умов договору та повернення коштів, у якій просив надати розписку про припинення зобов`язання за договором позики від 17 серпня 2018 року, у зв`язку з його повним виконанням та припинення іпотеки, зареєстрованої на підставі договору іпотеки від 17 серпня 2018 року, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання та повернути позивачу ОСОБА_4 безпідставно сплачені кошти у розмірі 9 320 доларів США. Однак, відповідач жодним чином на цю вимогу не відреагував.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_4 просив суд: визнати припиненим зобов`язання за договором позики від 17 серпня 2018 року, який зареєстрований за № 1937, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І., у зв`язку з його повним виконанням; визнати припиненою іпотеку, зареєстровану на підставі договору іпотеки від 17 серпня 2018 року, який зареєстрований за № 1938, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І., у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь безпідставно сплачені кошти у розмірі 9 320 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 340 180 грн, а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2018 року між позивачем ОСОБА_4 (позичальник) та відповідачем ОСОБА_2 (позикодавець) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І., та зареєстрований в реєстрі за № 1937 (а.с.12, 13, том 1).

Пунктом 1 договору позики передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 17 серпня 2018 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 560 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк.

Позика передана позикодавцем позичальнику перед укладенням сторонами цього договору готівкою (п. 2 договору позики).

Факт передачі відповідачем ОСОБА_2 та отримання грошових коштів за вказаним договором позики позивачем ОСОБА_4 не заперечувався.

Згідно з п. 3 договору позики, позика за цим договором є з нарахуванням відсотків, а саме: 4,5 % за перших три місяці терміну повернення позики; 5 % за четвертий та п`ятий місяці терміну повернення позики; 6 % за усі наступні місяці терміну повернення позики.

Сторони домовилися, що позичальник розпочне повернення позики з 18 вересня 2018 року і продовжуватиме повертати її щомісячними рівними частинами шляхом передачі готівки особисто позикодавцю (п. 5 договору позики).

Починаючи із другого кожен наступний платіж має бути здійснений не пізніше 18 числа місяця, що йде за звітним. Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 18 серпня 2021 року. Повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця. (пункти 5.1. 5.3. договору позики).

Відповідно до пунктів 10, 11 договору позики він вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10 цього договору, та визначається часом, достатнім для належного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором.

Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики 17 серпня 2018 року між сторонами по справі укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І., та зареєстрований в реєстрі за № 1938 (а.с.14-19, том 1).

В забезпечення виконання зобов`язання за основним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 64,3 кв. м, житловою площею 46,3 кв. м, та земельну ділянку площею 0,08 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою земельна ділянка АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:1543 (п. 2 договору іпотеки).

Відповідно до п. 3 договору іпотеки правовстановлюючі документи на предмет іпотеки передаються ОСОБА_2 (іпотекодержателю) та повинні бути повернені іпотекодавцю у разі належного виконання ним у повному обсязі зобов`язання за основним договором.

Зазначений договір іпотеки, згідно з п. 25, вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання за основним договором та додатковими угодами до нього.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1 та 2 ст. 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ст. 1049 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, сторони по справі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики від 17 серпня 2018 року, а саме щодо предмету договору (грошові кошти), строку його дії (строк повернення позики), розміру й порядку одержання процентів. На момент укладення договору його умови були зрозумілі і не викликали сумнівів у його сторін.

Так відповідач ОСОБА_2 , як позикодавець, виконав свої зобов`язання за договором позики , надавши позивачу ОСОБА_4 , як позичальнику, у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США.

На виконання умов договору позики, позивач здійснив наступні платежі: 18 вересня 2018 року - 900 доларів США; 18 жовтня 2018 року - 900 доларів США; 19 листопада 2018 року - 900 доларів США; 20 грудня 2018 року - 700 доларів США; 07 березня 2019 року 2 500 доларів США; 10 квітня 2019 року 1 200 доларів США; 17 лютого 2020 року 1 200 доларів США; 18 травня 2020 року 1 200 доларів США; 17 липня 2020 року 1 200 доларів США; 24 вересня 2020 року 1 200 доларів США; 14 листопада 2020 року 1 200 доларів США; 10 березня 2021 року 5 600 доларів США; 18 червня 2021 року 4 440 доларів США; 18 серпня 2021 року 5 360 доларів США; 18 жовтня 2021 року 3 920 доларів США. Всього позивачем ОСОБА_4 сплачено відповідачу ОСОБА_2 за договором позики 32 420 доларів США.

Вказана обставина визнавалася обома сторонами і відповідно до п. 5.3. договору позики також підтверджується власноруч написаними відповідачем ОСОБА_2 письмовими розписками (а.с.27-37, том 1) .

Зі змісту зазначених письмових розписок слідує, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача на виконання умов згаданого договору позики грошові кошти у розмірі 32 420 доларів США, з яких 28 420 доларів США як відсотки за користування позикою. При цьому позивач сплачуючи відповідачу вказані грошові кошти, не робив останньому будь-яких зауважень чи заперечень з приводу того, що ці кошти ним були сплачені саме як відсотки за користування позикою.

Навіть після 18 червня 2021 року, тобто після повного, як сам стверджував позивач, погашення боргу, він продовжував сплачувати ОСОБА_2 кошти за договором позики.

Така поведінка позивача після укладення договору та протягом його дії свідчить про те, що ОСОБА_4 були зрозумілі умови договору позики при його укладенні та він повинен був щомісячно сплачувати ОСОБА_2 проценти за користування позикою у розмірі 4,5 % в перший, другий та третій місяць, 5 % - в четвертий та п`ятий місяць, та 6 % кожного послідуючого місяця повернення позики. Водночас як встановлено судом, позивач своє зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, що свідчить про відсутність підстав для визнання його припиненим.

Оскільки судом не встановлено обставин щодо припинення зобов`язання позивача ОСОБА_4 за договором позики від 17 серпня 2018 року, тому не підлягають також і задоволенню позовні вимоги про визнання припиненим зобов`язання позивача за договором іпотеки від 17 серпня 2018 року та стягнення з відповідача ОСОБА_2 безпідставно сплачених коштів у розмірі 9 320 доларів США, оскільки вказані вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання припиненим зобов`язання за договором позики.

Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не довів та не надав належні і допустимі докази на підтвердження тих обставин, на які він покликався як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у позові ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про неправильне тлумачення п. 3 договору позики від 17 серпня 2018 року судом першої інстанції є безпідставними, оскільки положення цього пункту договору, які стосуються нарахування відсотків за користування позикою є чіткими і зрозумілими і не можуть тлумачитися двозначно. Умови договору не містять положень про нарахування відсотків за весь період користування позикою в розмірі 15,5 % від суми позики, а навпаки передбачено сплату відсотків за кожен місяць у визначеному цим пунктом договору відсотковому розмірі. Покликання представника позивача, що договором передбачена відсоткова ставка 15,5 % є його власним тлумаченням умов договору.

Не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» процентна ставка за споживчим кредитом повинна обраховуватися у річних, а не за кожен місяць, оскільки до спірних правовідносин зазначений закон не застосовується, бо договір позики укладений між фізичними особами, тоді як вказане законодавство регулює правовідносини щодо споживчих договорів, укладених між юридичними та фізичними особами.

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки як було встановлено, сторони по справі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики від 17 серпня 2018 року, а саме щодо предмету договору (грошові кошти), строку його дії (строк повернення позики), та, зокрема, щодо розміру й порядку одержання процентів. На момент укладення договору його умови були зрозумілі і не викликали сумнівів у його сторін. Відповідач ОСОБА_2 , як позикодавець, виконав свої зобов`язання за договором позики від 17 серпня 2018 року, надавши позивачу ОСОБА_4 , як позичальнику, у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США. Позивач погодившись з умовами договору, виконував його протягом строку дії цього договору (3 роки), сплачував відсотки у розмірі, який встановлений договором, проте у повному обсязі своїх зобов`язань за договором не виконав.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: