Головуючий у І інстанції Новак Р.В.
Провадження № 22-з/824/1408/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
30 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,
суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,
при секретарі: Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судузаяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У червні 2022 року до Печерського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що перебувала у трудових відносинах з Управлінням адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, виконуючи роботу за посадою заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення.
07 лютого 2022 року позивач отримала попередження про заплановане звільнення, в якому повідомлялось, що у зв`язку зі скороченням штату відповідно до затверджених структури та штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками Управління справами апарату Верховної Ради України та введенням їх в дію розпорядженням по Управлінню адміністративними будинками від 03.02.2022 року N° 15-7/03-11, посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення виведено зі штатного розпису (скорочено), а позивач буде звільнена за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України після закінчення 2-х місячного терміну з дати ознайомлення та отримання цього попередження.
Одночасно із попередженням про наступне звільнення іншої роботи позивачу запропоновано не було.
Наказом відповідача від 04 травня 2022 року № 71 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення 06 травня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату працівників управління, пункт 1 статті 40 КЗпП України.
У зв`язку із воєнним станом позивач 06 травня 2022 року була відсутня на робочому місці та пропозицію ознайомитись з наказом про своє звільнення разом з фотознімком наказу отримала від працівника відділу кадрів відповідача через застосунок Вайбер. У відповідь позивач у той же спосіб повідомила відповідача про незгоду з вказаним наказом та висловила прохання надати їй перелік наявних у відповідача вакансій.
Переліку вакансій станом на 06 травня 2022 року відповідачем позивачу надано не було.
Своє звільнення позивач вважає незаконним у зв`язку із тим, що роботодавець їй не запропонував всі наявні на той момент вакансії та роботи, які вона могла виконувати, що свідчить про безумовне порушення наданих їй трудовим законодавством гарантій, які полягають у обов`язку власника підприємства чи уповноваженого ним органу при скороченні чисельності або штату попередити працівника про можливе наступне вивільнення та працевлаштувати його.
На підставі вищенаведеного, ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 04 травня 2022 року № 71 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України з 07 травня 2022 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2022 року по день ухвалення судом рішення у справі та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Зудінова О.О., подала на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилалась на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам щодо заперечень про отримання від відповідача пропозиції зайняти конкретну або будь-яку іншу вакантну посаду; щодо відсутності в наданій відповідачем пропозиції працівникам (підписати яку, виходячи зі змісту акту, позивачка нібито відмовилася) точного переліку вакантних посад; щодо безпідставного не пропонування їй посади заступника начальника відділу забезпечення матеріальними ресурсами, яка на час попередження була вакантною та є рівноцінною посаді, яку вона займала до звільнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 02листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року - скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 04 травня 2022 року №71 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України з 07 травня 2022 року.

Стягнуто з Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2022 року по 02 листопада 2023 року у розмірі 578 015 грн. 10 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

06 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зудінова О.О. про ухвалення додаткової постанови, яку він обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 ним було надано послуги професійної правничої допомоги, у рамках якої нею було фактично сплачено 5 000 грн. та згідно умов договору має бути сплачено ще 20% від суми коштів, отриманих клієнтом на виконання судового рішення, що дорівнює 115 603,02 грн. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача у зв`язку із ухваленням рішення на її користь підлягають стягненню судові витрати по наданій правничій допомозі на загальну суму 120 603,02 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О. заяву про ухвалення додаткової постанови підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Якубець В.А. в апеляційному суді проти задоволення заяви про ухвалення додаткової постанови заперечила та просила відмовити у її задоволенні.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення додаткової постанови, дійшла наступних висновків.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачається, що представником до заяви про ухвалення додаткової постановидолучено: копію Договору про надання професійної правничої(правової) допомоги №05/22ОЛВвід 18 травня2022 року (а.с.207 зв. - 208); копію рахунку №20-05 від 20 травня 2022 року на суму 5 000,00 грн. (а.с.209); копію платіжного доручення про сплату ОСОБА_1 авансу у розмірі 5 000,00 грн. по договору 05/22ОЛВ від 18.05.2022 (а.с.209 зв.); копію рахунку №03-11 від 03 листопада 2023 року про необхідність сплати за професійну правничу допомогу 115 603,02 грн. (а.с.210).

Таким чином, суду надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання ОСОБА_1 послуг по правовій допомозі, починаючи з моменту подачі до суду у червні 2022 року позову і до ухвалення апеляційним судом 02 листопада 2023 року постанови, та докази оплати нею авансу у розмірі 5 000,00 грн. за надану їй правничу допомогу. Про стягнення даних витрат представником ОСОБА_1 було зроблено відповідну заяву, яка міститься у позовній заяві, поданій до суду у червні 2022 року (а.с.5), а докази понесення цих витрат подані у п`ятиденний строк з дня ухвалення апеляційним судом судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18 зроблено такий висновок: «зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 (провадження № К/9901/29763/20) касаційний адміністративний суд дійшов висновку: «на переконання колегії суддів, зазначені норми (ст. ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Додатково слід зазначити, що у випадку, коли розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, розмір витрат вже є визначеним, у зв`язку із чим відсутня необхідність деталізації наданих адвокатом послуг.

Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було ухвалене рішення про задоволення скарги та скасування рішення суду з ухваленням по справі нового рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тобто рішення ухвалене на її користь.

Враховуючи те, що судове рішення апеляційним судом ухвалене на користь позивача, якій по справі була надана професійна правнича допомога, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зудінова О.О.про ухвалення по справі додаткової постанови та стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, оскільки апеляційним судом при ухваленні 02 листопада 2023 року рішення по суті справи не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерії реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру апеляційний суд вважає в даному випадку не в повній мірі дотриманими стороною позивача, відтак, вважає за необхідне заявуїї представника задовольнити частково та в порядку розподілу судових витрат стягнути з відповідача на користь позивачавитрати по професійній правничій допомозі у розмірі 30 000,00 грн., оскільки витрати саме у такому розмірі, на думку колегії суддів, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича про ухвалення додаткової постанови - задовольнити частково.

Постановити по справі додаткову постанову, якою стягнути з Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Зудінова Олега Олексійовича - відмовити.

На додаткове рішення може бути подано скаргу.

Головуючий:

Судді: