КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції Держави України в особі Державної казначейської служби, в якому просив: стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу за рахунок коштів державної бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 100 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - Департаменту патрульної поліції.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 17.02.2020 року інспектором Управління Патрульної поліції м. Києва рядовим поліції Павельєвим В.Д. було винесено постанову серії ЕАК № 2122843 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Разом з тим, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року у справі № 755/4805/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Скасовано постанову інспектора Управління Патрульної поліції у м Києві рядового поліції серії ЕАК № 2122843 від 17.02.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрито.

У свою чергу, позивач вважає, що внаслідок незаконного накладення на нього адміністративного стягнення, йому було заподіяну моральну шкоду, що полягала у приниженні честі, репутації, заподіянні моральних переживань, фізичних страждань, порушенні нормальних життєвих стосунків.

При цьому, оскільки постанова про притягнення його до відповідальності набула чинності, а оскарження не зупиняє її дії, вказана постанова була направлена відповідачем на примусове виконання до органів державної виконавчої служби, у результаті чого на рахунки позивача в АТ «Приватбанк» було накладено арешт.

За вказаних обставин, а також враховуючи обсяг та глибину своїх страждань, їх тривалість, час та зусилля для відновлення попереднього стану, позивач оцінив розмір завданої йому моральної шкоди на суму 100 000 грн. 00 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.05.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незаконне рішення інспектора, факт чого встановлено судовим рішенням, призвело до завдання позивачу моральної шкоди. Разом з тим, врахувавши, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів та розрахунків, які б підтверджували понесення ним моральних втрат у визначеному ним розмірі, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 45-52).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування шкоди змінити та стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 100 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - Департаменту патрульної поліції.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

25.07.2023 року до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.02.2020 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві рядовим поліції Павельєвим В.Д. винесено постанову серії ЕАК № 2122843 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до Солом'янського районного суду м. Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року у справі № 755/4805/20 (провадження № 2-а/760/739/22) адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Скасовано постанову інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві рядового поліції Павельєва В.Д. серії ЕАК № 2122843 від 17.02.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрито.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що внаслідок незаконного накладення на нього адміністративного стягнення, йому було заподіяну моральну шкоду, що полягала у приниженні честі, репутації, заподіянні моральних переживань, фізичних страждань, порушенні нормальних життєвих стосунків.

Також, позивач зазначав, що постанова про притягнення його до відповідальності була направлена відповідачем на примусове виконання до органів державної виконавчої служби, в результаті чого на його рахунки в АТ КБ «Приватбанк» було накладено арешт, у зв'язку з чим позивач був обмежений вільно користуватися своїми коштами.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивачем до матеріалів справи додано не було.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. частини 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі ст. 1774 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц, зазначено, що ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, від 26.08.2020 року у справі № 544/964/18, від 01.07.2020 року у справі № 347/1977/17, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, судової практики Верховного Суду та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог ст.ст. 23, 1174 ЦК України, оскільки внаслідок неправомірних дій уповноваженої особи відповідача позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 1000 грн. 00 коп., адже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано суду доказів та розрахунків, які б підтверджували понесення ним моральних втрат у заявленому в позові розмірі.

У свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: