Справа № 390/113/22
Провадження № 2/390/83/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Квітки О.О.,

при секретарях Абрамової М.О., Шульзі (Міхневич) А.О.,

за участю представника позивача Суліменко Т.А.,

представника відповідача Безлатнього М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Суліменко Тетяна Анатоліївна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення боргу та пені за несплату аліментів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 77244,35 грн та неустойку (пеню) по несплаті аліментів за період з 08.08.2008 по 16.01.2022 у розмірі 77244,35 грн в межах виконання виконавчого листа, виданого 07.10.2008 Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі №2-5384/08 та судові витрати.

Рух справи

20.01.2022 позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Терещенку Д.В..

09.02.2022 відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду (суддя Терещенко Д.В.).

06.05.2022 справу відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

17.06.2022 ухвалою суду витребувано докази за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

02.12.2022 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

13.01.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

13.02.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

28.03.2023 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 справу повторно розподілено судді Квітці О.О..

03.04.2023 справу прийнято до провадження суддею Квіткою О.О..

17.04.2023 ухвалою суду витребувано докази та відкладено судове засідання (суддя Квітка О.О.).

21.06.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача Безлатнього М.О..

14.07.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

19.10.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Суліменко Т.А..

Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 29.11.2023.

Позиція позивача

За рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2008 ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 .. З серпня 2008 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на вересень 2021 року складає 77244,35 грн. Відповідно до довідки № 73941 від 27.10.2021 розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 77244,35 грн.

Згідно з чинним законодавством неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти (§ 2 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України).

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція викладена в постанові ВС від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Суліменко Т.А. позовні вимоги підтримала, серед іншого, зазначила, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 борг та пеню за несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Разом з позовом до суду були подані докази невиконання та неналежного (несвоєчасного) виконання боржником своїх зобов`язань. Під час розгляду справи судом було витребувано копію виконавчого провадження №35397819 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яке також підтверджує факт невиконання протягом тривалого строку рішення суду про стягнення аліментів, з подальшим внесенням часткових платежів, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Так, позов ОСОБА_1 містить розрахунок пені виконаний на підставі довідок про заборгованість, які були сформовані державним виконавцем у ВП № 35397819. Проте, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивачем було виконано перерахунок розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів, яка станом на 17.04.2023 складає 132 255,42 грн та подано відповідний розрахунок до суду. При цьому розмір пені, виконаний у позові (навіть на підставі розміру боргу у 77244 грн 35 коп.), склав 2140755,74 грн. Тобто позивач ніяким чином не погоджується з розміром заборгованості, яка визначена державним виконавцем, тому, існує спір про її розмір, що, відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» дає право позивачу на звернення до суду з позовом про стягнення боргу, та, відповідно, пені. При цьому чинним законодавством не передбачено заборони на стягнення з боржника всієї суми боргу навіть за умови його часткового погашення.

Оскільки позивач не погоджується з виконаним ДВС розміром боргу відповідача, розрахунок виконано позивачем з урахуванням квитанцій поданий боржником до виконавчої служби. Крім того, позивачем враховано розмір заробітку, який отримувався відповідачем з 2015 по 2017 роки (про розмір заробітку/доходу відомо з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 ). Матеріали виконавчого провадження містять дублікати квитанцій на одні й ті ж платежі (квитанції мають різні номери, але містять інформацію щодо одного й того ж розміру, дати та місця проведення платежу). Просить задовольнити позов повністю відповідно до наданого розрахунку.

Позиція відповідача

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову. У відзиві представник ОСОБА_6 , зокрема, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні і такі, що не відповідають реальним обставинам та нормам чинного законодавства України. Звернув увагу суду, що позивачем додано копії затемнених і з неповним текстом документів-додатків, а також не додано всіх копій документів. Також вважає, що вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 77244,35 грн, є зловживанням позивача ОСОБА_1 процесуальними правами, оскільки це питання вже вирішено судом. За текстом позовної заяви позивач ОСОБА_1 визнає достовірним розмір заборгованості зі сплати аліментів 77244,35 грн станом на 30.09.2021, який обчислений державним виконавцем саме у такій сумі. Приведений у позовній заяві позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів у сумі 2 140755,74 грн ґрунтується на неправдивих даних щодо нібито відсутності платежів у період з травня 2018 року до вересня 2021 року, що спростовується їхніми ж додатками до позовної заяви. У цей період ОСОБА_2 аліменти сплачувалися щомісячно, а з вересня 2018 року і до цього часу всі поточні аліменти сплачувалися у повному обсязі з частковим погашенням заборгованості за минулий час. Вказаними обставинами підтверджено, що розмір пені за прострочення сплати аліментів у сумі 2140755,74 грн одержаний позивачем ОСОБА_1 з порушенням порядку, встановленого ч. 1 ст. 196 СК України. Тому цей доказ суд не повинен брати до уваги як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до прихованих позивачем від суду копій постанов про накладення штрафу за виконавчим провадженням №35397819 від 11.09.2018 та від 01.02.2019 на відповідача ОСОБА_2 , накладено штраф у розмірі 50% від суми боргу, що становить 39806,15 грн. Саме тому максимальний розмірі стягуваної на користь позивача ОСОБА_1 пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження», що становить 36338,08 грн саме такий максимально можливий розмір стягуваної з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойки (пені). Крім того, зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів залишається непогашеною до цього часу не з вини відповідача ОСОБА_2 .. Останній не мав і не має належного рівня доходів для сплати аліментів, нарахованих з розрахунку високої середньої заробітної плати для цієї місцевості і тому «не підйомних» за його зарплати, та що впродовж 4-х років від офіційного працевлаштування у 2018 році і до цього часу частка доходів, що залишалася для власного життя після сплати поточних аліментів на двох дітей і часткового погашення заборгованості за минулий час складала (зокрема, з березня 2020 р.) і складає тепер менше прожиткового мінімуму для працездатної особи. Із вересня 2018 року і до цього часу щомісячно відповідач здійснює часткове погашення заборгованості зі сплати аліментів за минулий час. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2022 у справі № 405/4392/21 розмірі аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання однієї дитини з трьох дітей приведене у відповідність із законом та зменшено з частини всіх видів доходів та заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму, до 1/6 частини всіх видів доходів та заробітної плати, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після набрання цим рішенням законної сили за наявного рівня доходів відповідача стане можливим більш швидке погашення заборгованості зі сплати аліментів за минулий час. У зв`язку із відсутністю вини відповідача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 неустойки (пені) за наявну заборгованість зі сплати аліментів і у безпідставно завищеному в позовній заяві розмірі 77244,35 грн, що підтверджується наступними доказами.

Реалізація постанов державних виконавців від 09.02.2022 про стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у розмірі по 50 % кожній, призвела б до втрати можливості фізичного існування ОСОБА_2 та членів сім`ї, що перебувають на його утриманні. Надав розрахунок, згідно із якого у нього після здійснення оплат пов`язаним із виконанням рішень судів, а також утримання і лікування членів сім`ї та інші витрати, на власне життя всього б залишилося 190,57 грн. Тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. До відзиву представник відповідача подав відповідні докази (т. 1, а.с.69-104).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 просив у задоволенні позову відмовити.

Позиція третьої особи

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі третя особа, Фортечний відділ ДВС у м. Кропивницькому), яка під час розгляду справи була пере підпорядкована, внаслідок чого змінилася назва на Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), до суду свого представника не направила, свої позицію не висловила.

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.10.2008 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів доходів та заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 05 серпня 2008 року щомісячно до повноліття ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15 т.1).

Із відповіді Кіровського відділу ДВС від 09.12.2009 видно, що державним виконавцем вживалися заходи спрямовані на виявлення майна ОСОБА_2 задля стягнення аліментів. Заборгованість по аліментам станом на 01.12.2009 складає 6163,07 грн (а.с. 16 т.1). Вказана ж інформація підтверджується довідкою (а.с. 16 на звороті т. 1).

Із копії виконавчого провадження №35397938 з примусового виконання виконавчого листа №2-2550/11, виданого 04.11.2011 Ленінським районним судом м.Кіровограда, вбачається, що із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.09.2011 і до досягнення ОСОБА_11 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 1-198 т. 2).

Із копії виконавчого провадження №35397819 вбачається, що на підставі виконавчого листа №2-5384/08 від 07.10.2008 з ОСОБА_2 стягується на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-213 т.3).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 14.07.2010 ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу із ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_13 (а.с. 9 т. 3).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року (справа № 390/1457/21, провадження № 22-ц/4809/1240/22) рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року скасовано. Задоволено заяву неповнолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_14 , про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до самого ОСОБА_3 , до місця його проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_3 , а саме: місця проживання, місця навчання ОСОБА_3 . Заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним. Заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_3 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановлено строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців, з часу проголошення судового рішення (а.с. 240-243 т. 3).

Згідно із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.05.2022 Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому за період з 01.04.2022 по 01.05.2022 за виконавчим листом №2-5384/08 від 07.10.2008 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження на 01.05.2022 складав 75729,30 грн (а.с. 44 т. 4), станом на 01.10.2022 73673,38 грн (а.с. 45 т.4).

У відповіді Головного управління статистики у Кіровоградській області від 16.05.2018 та від 07.06.2019 вказана інформація про середньомісячну заробітна плата одного штатного працівника (а.с. 46-49 т. 4).

Із фотокопій долучених представником відповідача довідок про місця роботи ОСОБА_2 та копії його трудової книжки видно, в яких установах та підприємствах працював останній, а також його заробітна плата в той час (а.с. 50-56, 61-65 т.4).

У фотокопії індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 зазначені сума заробітку для зарахування пенсії (а.с. 57-60 т. 4).

Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 06.06.2023 вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_11 станом на 31.03.2023 складає 56735,62 грн, а заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 складає 73,523,38 грн (а.с. 103-105 т. 4).

В розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2023 зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_11 з моменту відкриття виконавчого провадження на 01.04.2023 складав 56735,62 грн (а.с. 130 т. 4), а на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 складає 73223,38 грн (а.с. 131-132 т. 4).

Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Згідно з частинами першою-третьою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182, частина перша статті 200 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Встановлене частиною першою статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання дитини, а тому саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінка доказів та висновки суду

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, оскільки обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Дослідивши, надані представником відповідача, докази на підтвердження неможливості сплачувати ним вчасно аліменти у повному розмірі, а також розрахунки щодо рівня його доходів та витрат на утримання сім`ї, суд виснує, що в будь-якому разі відповідач, як батько дитини, повинен утримувати її. Відсутність можливості працевлаштування на більш високооплачувану роботу не може бути обставиною, яка б звільнила його від обов`язку зі сплати заборгованості та пені за аліментами. Взагалі представником відповідача не подано доказів, які б вказували на здійснення ОСОБА_2 активних дій з пошуку роботи.

Посилання представника відповідача на необхідність виплат аліментів на утримання іншої дитини, а також на утримання своєї нинішньої непрацюючої дружини та спільної дитини, не є підставою для звільнення від сплати аліментів дітям від попередніх шлюбів.

Дослідивши розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, наданий представником позивача у позовній заяві, суд погоджується із ним і вважає, що із ОСОБА_15 має бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів саме в тому розмірі, який заявлено у позовних вимогах.

Матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем зі сплати аліментів і представник позивача вказує на те, що не погоджується із таким розміром заборгованості. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності спору щодо розміру заборгованості, а тому заборгованість зі сплати аліментів має стягуватися державним виконавцем у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі Закону України ''Про виконавче провадження'', а не на підставі повторного рішення суду про стягнення аліментів, які не виплачені (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі №532/712/16-ц провадження №61-23963св18). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення заборгованості по несплаті аліментів не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд задовольняє позов частково, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 3000 грн. Крім того, із ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 к.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення боргу та пені за несплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) по несплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 08.08.2008 по 16.01.2022 у розмірі 77244 (сімдесят сім тисяч двісті сорок чотири) грн 35 (тридцять п`ять) к. в межах виконання виконавчого листа, виданого 07.10.2008 Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі №2-5384/08.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2023 року.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа на стороні позивача - Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: 25006, м. Кропивницький, вул. Театральна, б.32/29, .

Суддя О.О.Квітка