Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7946/23
Провадження № 2/711/2495/23
У Х В А Л А

04.12.2023 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Павленко Мар`яну Василівну, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 і виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про обтяження №7369377 та №7805442 від 11.06.2008; №8515852, №8515953, №8515967 та №8515975 від 04.03.2009; №8520223 від 05.03.2009; №9262169 від 19.11.2009; №13186481 від 31.10.2012; №13218122, №13218298 та №13219285 від 07.11.2012.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Цивільним Кодексом України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що позовну заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства та постановлено ухвалу від 10.11.2023, якою позовну заяву залишено без руху. Так, в ухвалі суду зазначалося про необхідність:

- обґрунтування визначення територіальної юрисдикції (підсудності) даної справи саме Придніпровському районному суду м. Черкаси, враховуючи місцезнаходження основної частини нерухомого майна, з якого вона просить зняти арешт (село Вергуни, Черкаський р-н, Черкаська обл.) та місцезнаходження відповідача (вул. Вернигори, 4, м. Черкаси). Звернуто увагу позивача на те, що вказані вище адреси не відносяться до територіальної юрисдикції (підсудності) Придніпровського районного суду м. Черкаси;

- врахування правил підсудності, визначених, зокрема ст. 30 ЦПК України;

- зазначення обставин про те, що вказаним нею відповідачем оспорюється її право власності на нерухоме майно;

- визначення складу учасників справи (сторін та третіх осіб), а також зазначення особи, в інтересах якої накладався арешт на майно;

- зазначення відомостей про те, за яким виконавчим провадженням винесені постанови про арешт майна боржника, про що вказано у інформаційній довідці № 348831461 від 03.10.2023, з метою визначення стягувача за виконавчим провадженням, та відповідно його залучення до участі у даній справі у якості відповідача;

- зазначення за яким саме провадженням (кримінальним, цивільним, адміністративним) постановлені ухвали про накладення арешту на майно, оскільки, норми КПК України, ЦПК України, КАС України, зокрема і щодо судового контролю за виконанням судових рішень, регламентують різний порядок вирішення питання про зняття арешту з майна.

Крім того, судом звернуто увагу позивача на те, що у разі, якщо вона була учасником судових проваджень, за якими постановлялися ухвали про накладення арешту на майно (земельні ділянки, домоволодіння, все нерухоме майно), то до матеріалів справи необхідно надати підтвердження, що вона зверталась до відповідного суду із заявами про скасування таких судових рішень (у разі, якщо вони постановлені за результатами розгляду заяв про забезпечення позову).

Вказана вище ухвала суду отримана представником позивача адвокатом Павленко М.В. 15.11.2023, про що у матеріалах справи наявна відповідна розписка. Крім того, цю ухвалу оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, суд виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про прийняте у даній справі судове рішення від 10.11.2023 щодо залишення позовної заяви без руху.

Так, враховуючи дату отримання вказаної ухвали 15.11.2023, останнім днем строку, встановленим позивачу для усунення недоліків позовної заяви, є 27.11.2023.

На виконання цієї ухвали суду, 24.11.2023 представником позивача адвокатом Павленко М.В. подано до суду заяву про усунення недоліків (сформовано в системі «Електронний суд»), яку вона обгрунтовує тим, що у Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції 31.10.2012 зареєстроване обтяження за №13186481, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження, шляхом накладення арешту на невизначене майно, все рухоме майно (при цьому, суддя звертає увагу, що такі посилання представника позивача не відповідають дійсності, оскільки у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 13186481 - зазначений об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно і про рухоме майно взагалі не вказано і не може бути вказано у зазначеному реєстрі). Отже, враховуючи ту обставину, що накладення арешту відбулося не лише на нерухоме майно (земельні ділянки), так і на рухоме майно, з метою недопущення втрати позивачем права на задоволення своїх вимог в частині скасування накладеного арешту, беручи до уваги, що з наданої позивачем копії паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання зареєстровано: АДРЕСА_1 , і була вибрана підсудність за місцезнаходженням позивача (при цьому, суддя зазначає, що представником позивача адвокатом, яким підписано позовну заяву, взагалі не враховуються норми ст.ст. 27-30 ЦПК України щодо правил визначення підсудності при зверненні до суду з позовною заявою, з огляду навіть й те, що суддею в ухвалі суду від 10.11.2023 на таке було звернуто увагу позивача). Крім того, зазначила, що сторонами не оспорюється право власності, а предметом є зняття заборони та можливості позивача вільно розпоряджатися належним їй правом власності (при цьому, суддею в ухвалі суду від 10.11.2023 звернуто увагу сторони позивача щодо визначення учасників справи, зокрема стягувачів, як відповідачів, в інтересах яких були накладені арешти на майно). До того ж, вказала, що позивачем подавалася заява про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2008 по цивільній справі №2-275/2008 за позовом ОСОБА_3 до Вергунівської сільської ради, ОСОБА_4 та відділу земельних ресурсів Черкаської державної адміністрації про визнання недійсними рішення Вергунівської сільської ради №12-2 від 25.07.2007, скасування акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2023 по цивільній справі №2-275/2008 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову (при цьому, суддею звертається увага, що ухвалою суду у справі №2-275 Черкаського районного суду вирішувалося питання лише щодо накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,4621га, яка знаходиться в с. Вергуни, Черкаського району. Між тим, відсутня інформація, яка повинна була бути надана на виконання ухвали суду від 10.11.2023, про те, чи зверталася позивач до Черкаського районного суду із заявами про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалами Черкаського районного суду щодо іншого майна: будинковолодіння АДРЕСА_2 , земельної ділянки, площею 0,34га, яка знаходиться в с. Вергуни, Черкаського району). Також, ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03.02.2023 по цивільній справі №2-223/2009 скасовані заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 16.02.2009 у справі № 2-223/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у частині накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер -03-013-0205, що розташована в АДРЕСА_3 , площею 996 кв.м. Проте, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відносно боржника наявні вказані у позовній заяві обтяження нерухомого майна (при цьому, суддя звертає увагу, що ні позивачем, ні її представником не надана ні інформація, ні жодні підтвердження, чи реалізувала позивач судове рішення, яким скасовано арешт на це майно, хто порушує її права, якщо арешт судом вже скасований, про що представник позивача сам вказує у заяві від 27.11.2023).

Таким чином, суддя звертає увагу позивача на те, що покликання нею на ту обставину, що накладення арешту відбулося не лише на нерухоме майно (земельні ділянки), так і на рухоме майно, а тому вибрана підсудність саме за місцезнаходженням позивача ( АДРЕСА_1 ) є помилковими, оскільки у позовній заяві вона зазначила місцезнаходження основної частини нерухомого майна (земельні ділянки, будинковолодіння), з якого вона просить зняти арешт (село Вергуни, Черкаський р-н, Черкаська обл.), частина іншого нерухомого майна, як вказує, знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (відноситься до території Придніпровського району міста Черкаси). Крім того, жодним чином позивачем не підтверджено місце знаходження земельної ділянки, що по АДРЕСА_5 (до території Придніпровського району міста Черкаси така адреса не відноситься).

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна.

Виключна підсудність застосовується до тих вимог, які стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Таким чином, суддя вважає, що позивачем та її представником не виконана ухвала суду від 10.11.2023 в частині визначення територіальної підсудності справи, враховуючи місце розташування різного нерухомого майна. Слід також зазначити, що відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували той факт, що те нерухоме майно, з якого позивач вважає за необхідне зняти арешт, належить саме їй.

Крім того, позивачем проігноровано вказівку судді про те, що пунктом першим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (Закон України «Про виконавче провадження»). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Позивачем не зазначено, які ж її приватні (цивільні) права (інтереси) порушені саме визначеним нею відповідачем - Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не знаходиться на території Придніпровського району міста Черкаси.

До того ж, позивачем не зазначено відомостей про те, за яким з перелічених у відповіді органу ДВС від 29.09.2023, виконавчим провадженням винесені постанови про арешт майна боржника, про що вказано у інформаційній довідці № 348831461 від 03.10.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а лише повторно висвітлено перелік виконавчих проваджень, які перебували (перебувають) на примусовому виконанні у Черкаському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При цьому, перелічені у відповіді органу ДВС від 29.09.2023, виконавчі провадження були відкриті з виконання різних виконавчих документів, які видавались як Черкаським районним судом Черкаської області, так і Заводським районним судом м. Дніпропетровська.

Відповідно, залишена без виконання ухвала суду від 10.11.2023 і в частині визначення за яким саме провадженням (кримінальним, цивільним, адміністративним) постановлені ухвали про накладення арешту на майно, оскільки норми КПК, ЦПК, КАС, зокрема і щодо судового контролю за виконання судових рішень, регламентують різний порядок вирішення питання про зняття арешту з майна. Також, якщо арешт на майно накладався судом, як захід забезпечення позову, то, зокрема ст. 158 ЦПК України передбачені норми щодо скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, позивач зазначила ряд судових рішень, наслідком яких є скасування арештів з частини майна, зокрема рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.06.2008, ухвала Черкаського районного суду Черкаської області від 03.02.2023 по цивільній справі №2-223/2009. Між тим, до суду не надано відомостей про звернення даних рішень до виконання у відповідні органи.

Також суддя звертає увагу й на те, що позивачем та її представником не виконана ухвала суду від 10.11.2023 і в частині необхідності подання доказів із дотриманням вимог ст.95 ЦПК України.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, які були зазначені в ухвалі суду від 10.11.2023, що свідчить про недотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Визначаючи наявність підстав для відкриття провадження по справі та надаючи оцінку позиції сторони позивача, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 2 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення. Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань цивільного судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Відкриття провадження по справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст. 185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

Відповідно до норм ст.ст. 175, 177 ЦПК України обов`язком позивача є зазначення в позовній заяві зокрема, учасників справи, визначення їхнього процесуального статусу, інформації про них, обставин щодо змісту позовних вимог (способу/способів) захисту прав або інтересів, який позивач просить суд визначити у рішенні); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини тощо. Крім того, є обов`язковим сплата судового збору або надання документів, які підтверджують звільнення позивача від сплати таких судових витрат.

Таким чином, позивач зобов`язаний, відповідно до вимог ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 83, ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, виконати вимоги при зверненні до суду з відповідним позовом, але у визначеному законодавством порядку цього зроблено не було, а тому порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи лише у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при зверненні до суду, подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, позивач інформувалася про обов`язок виправити недоліки вказаної позовної заяви.

Слід зазначити, що вказане рішення відповідає позиції Верховного Суду, що висвітлені у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 (справа №705/5060/18).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Враховуючи недоліки позовної заяви та її невідповідність вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, про що було зазначено в ухвалі суду від 10.11.2023, позивачем не усунуто у строк встановлений судом, позовна заява підлягає поверненню. До того ж, відповідно до приписів ст. 127 ЦПК України, позивачем до суду не подано заяв про поновлення або продовження процесуального строку для вчинення процесуальних дій, зокрема, подання заяв, документів тощо. Крім того, повернення позовної заяви не позбавляє позивача у подальшому звернутися до суду із позовом до осіб, які, як вона вважає, порушують, не визнають або оспорюють її права та інтереси, або з іншими процесуальними заявами у порядку, визначеному чинним законодавством.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 43, 83, 95, 175-177, 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити особам, які звертаються до суду, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 04.12.2023.

Суддя: С. М. Позарецька