СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 538/730/23

пр. № 2/759/3998/23

23 листопада 2023 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ СГ "ТАС", в якому просила стягнути на свою користь з АТ "СГ "ТАС" матеріальну шкоду в розмірі 28 165,70 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вироком Дарницького районного суду м.Києва від 27.10.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002637 визнанно винним у вчиненні кримінального провадження передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, у відповідності ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Оскільки причетність ОСОБА_2 до спричинення їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, було встановлено в межах кримільного провадження внесеного до ЄРДР за № 0002637 вважає, що є підстави для стягнення матеріальної шкоди з заподіювача шкоди. ОСОБА_1 знаходилась в стаціонарі з 22.08.2022 року по 06.09.2022 року з діагнозом: відкритий ІІ ст. двох кісточковий перелом кісток гомілки зі змішенням уламків, їй встановили тимчасову непрацездатність. Згідно доказів на лікування втрачено грошових коштів - 28 165,70 грн. Вважає, що діями ОСОБА_2 їй було завдано моральних страждань, які супроводжувались психологічними переживаннями, пов`язаними з спричиненням тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП. Вона пережила сильний фізичний біль, стрес та інші переживання, які негативно впливають на її емоційний стан, що виразився у порушенні сну, відсутності апетиту та призвело до втрати спокою, з`явилась тривожність та страх перед видом транспортного засобу, до свого звичайного способу життя повернеться не скоро. Розмір моральної шкоди визначає у розмірі 100 000,00 грн.

Під час розгляду справи № 538/186/23 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди ій стало відомо, що автомобіль "Hyundai H200", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким ОСОБА_2 керував в момент ДТП, був застрахований у АТ "СГ "ТАС" відповідно до полісу № 210168304 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транпортни засобів, строком дії з 17.04.2022 року по 16.04.2023 року. Подія сталася 22.08.2022 року, в межах дії пролісу, позовні вимоги в повному обсязі вичерпують розмір полісу, у зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської обл. передано матеріали цивільної справи на розгляд до Святошинського районного суду м.Києва (а.с. 58).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с 66-67).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 68).

08.08.2023 року до суду від представника АТ "СГ "ТАС" Кудрявського С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недотриманням позивачем порядку отримання страхового відшкодування. Вказує, що рішення про виплату страхового відшкодування не приймалось за відсутністю звернення позивача з заявою про страхове відшкодування, а отже з боку АТ "СГ "ТАС" відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Згідно доданих до позовної заяви документів обгрунтованими та документально підтвердженими витратами на лікування є 21 114,04 грн. Згідно законодавства страховик відшкодовує моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, що становить 1 055,70 грн, після звернення до АТ "СГ "ТАС" із завою про страхове відшкодування та надання передбачених законодавством документів (а.с. 87-88).

22.08.2023 року до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що звернувшись безпосередньо до суду за захистом своїх порушених прав, позивачем обрано вірний спосіб захисту, оскільки досудового врегулювання спору щодо страхового відшкодування потерпілому чинне законодавство не містить. Вважає, що визначені відповідачем позовні вимоги доказуванню не підлягають (а.с. 94-96).

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлена, направила до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримали, наполягали в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 106-107).

Представник відповідача АТ "СГ "ТАС" в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслали лист, в якому просили розглянути справу без їх участі (а.с. 86).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м.Києва від 27.10.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002637 визнанно винним у вчиненні кримінального провадження перебдаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. У відповідності ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від вібдування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Вироком встановлено: "... ОСОБА_2 22.08.2022 року близько 20:16 год., керуючи технічно справним ТЗ «Hyundai Н200» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Здолбунівська, 9-Б у м. Києві зі сторони вул. Тепловозної в напрямку вул. Сортувальної, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_2 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Hyundai Н200» д.н.з. НОМЕР_1 , проявив не уважність не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись в крайній лівій смузі руху проїзної частини вул. Здолбунівська, 9-Б у м. Києві, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою ПДР України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, а саме не переконався, що на даному пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а також несвоєчасно зреагував на пішохода, який маючи перевагу в русі здійснював перехід зазначеної проїзної частини безпосередньо по розмітці нерегульованого пішохідного переходу (з права на ліво, відповідно траєкторії руху автомобіля), який існував для нього як небезпека, внаслідок цього скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку в подальшому було госпіталізовано до лікарняного закладу. Порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_1 , відповідно до висновку експерта № 042-1188-2022 від 26.09.2022 року, середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилось у вигляді відкритої травми лівої гомілки: рана (визначена клінічними лікарями як забійно-рвана, 1,5хЗ,0(см) в ділянці лівого гомілково-стопного суглоба по внутрішній поверхні, яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому лівої малогомілкової кістки в дистальній третині (зі зміщенням уламків) та перелому медіальної кісточки (зі зміщенням уламків) лівої гомілки; підвивих лівої стопи назовні..." (а.с. 5-7).

Як вбачається з вироку, цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_2 не заявлявся.

В процесі проходження лікування наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді значних тілесних ушкоджень позивачем відповідачем було понесено витрати на придбання медичних засобів та медичних препаратів, які були необхідні для її лікування на загальну суму 21 114,04 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями чеків (а. с. 9-13).

Положеннями ЦК України передбачено загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1 Закону № 1961-IV).

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (пункт 1.2 Закону № 1961-IV).

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 Закону № 1961-IV).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням статті 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (стаття 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Згідно із ч.ч. першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Дана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Щодо посилання АТ "СК "ТАС" про те, що позивач в порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії не звертався, суд зазначає наступне.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме визначений строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено лише досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується трирічним строком за шкоду, заподіяну здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

З урахуванням викладеного, суд не приймає доводи представника АТ "СГ"ТАС" про відсутність підстав про стягнення завданої шкоди, оскільки потерпілий не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, та зазначає наступне.

З системного аналізу статтей 36 та вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування, незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах встановленого строку.

Аналогічні висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18), від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к, від 24 квітня 2019 року у справі № 643/19957/15-ц (провадження № 61-9436св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Судом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 22.08.2022 року, а позов до суду про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю або життю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, подано 06.04.2023 року, тобто в межах установленого законом трирічного строку.

Відповідно до полісу № 210168304 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транпортни засобів, автомобіль «Hyundai Н200», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у АТ "СГ "ТАС", строком дії з 17.04.2022 року по 16.04.2023 року (а.с. 16). Отже, на момент вчинення ДТП - 22.08.2022 року, поліс був чинним.

Факт того, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "Hyundai H200", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на момент вчинення ДТП керував ОСОБА_2 , була застрахована у АТ "СГ "ТАС", згідно полісу № 210168304, сторонами не заперечувався.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами фактично понесених безпосередньо після ДТП витрат на медичні препарати є копії фіскальних чеків на такі суми: 2 891,71 грн, 510,00 грн, 992,33 грн, 320,00 грн, 16 400, 00 грн, тобто на загальну суму 21 114,04 грн.

З урахуванням досліджених по справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем на придбання лікарських засобів, які пред`явлені до належного відповідача - страховика, є обґрунтованими, оскільки є повністю доведеними зазначеними вище доказами, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог частково на суму 21 114,04 грн.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Позивач зазначила, що їй було завдано моральні страждання, які супроводжувались психологічними переживаннями, пов`язаними з спричиненням тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП, вона пережила сильний фізичний біль, стрес та інші переживання, які негативно впливають на її емоційний стан, що виразився у порушенні сну, відсутності апетиту та призвело до втрати спокою, з`явилась тривожність та страх перед видом транпортного засобу.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з з спричиненням тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача з АТ "СГ "ТАС".

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності шасників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача страхової виплати у розмірі 21 114,04 грн, з АТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 1055,70 грн, з розрахунку (21 114,04 грн/100%*5%=1055,70 грн).

З урахуванням викладеного, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з АТ "СГ "ТАС" на користь держави Україні підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 21 114 (двадцять одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 04 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 055 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень 70 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь держави Україна судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", , адреса: 03117, м.Київ, просп. Перемоги, 65.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 01.12.2023.

Суддя Ю.О. Твердохліб