ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15973/20

Провадження № 22-ц/4820/636/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Говзана М.М.,

Бойко Ю.П. та її представника адвоката Терлича В.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 компенсацію частки автомобіля марки DACIA, модель Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 60000 грн., та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування позову вказав, що в період з 11.06.2006 року до 02.10.2012 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. 22.12.2007 року ним придбано автомобіль вартістю 120000 грн., марки DACIA, модель Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача, яка не бажає його повертати позивачу, у зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь половину вартості вказаного автомобіля, що становить 60000 грн.

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила провести поділ майна подружжя та визнати за нею право власності на автомобіль марки DACIA, модель Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 1740 грн. в якості компенсації частки ОСОБА_1 у спірному автомобілі, визнати ОСОБА_1 власником всіх металопластикових конструкцій, встановлених в його квартирі АДРЕСА_1 , стягнувши з відповідача на її користь 60000 грн. компенсації їх вартості.

В обґрунтування зустрічного позову вказала, що вартість спірного автомобіля на дату його придбання становила 58916 грн., більшу частину коштів за вказаний автомобіль було сплачено нею за рахунок особистих коштів. Натомість ОСОБА_1 для придбання вказаного автомобіля отримав гроші в кредит від ВАТ «Універсал Банк» в сумі 25000 грн. У ОСОБА_1 не було особистих коштів на придбання вказаного автомобіля, у зв`язку з чим він був змушений отримати кредит у банку, який згодом відмовився сплачувати. Однак, вказану кредитну заборгованість було погашено нею за рахунок особистих коштів, що знаходилися на депозиті в ПАТ КБ «Приватбанку». ОСОБА_1 фактично на придбання автомобіля було сплачено лише 1713,60 грн., що склало 2,9% від вартості автомобіля на момент його придбання, решту коштів було сплачено ОСОБА_2 за рахунок її особистих коштів набутих до одруження з ОСОБА_1 . Також вказала, що предметом спору є металопластикові конструкції (вікна, балкон), які були придбані за її особисті кошти та встановлені у квартирі ОСОБА_1 , вартість яких становила на момент їх придбання 2500 євро. На її думку, металопластикові конструкції слід залишити у власності ОСОБА_1 , натомість стягнувши їх вартість в сумі 60000 грн. на її користь в якості грошової компенсації.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Проведено розподіл майна сторін, визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки DАСІА, модель Logan 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 1740 грн. в якості компенсації частки ОСОБА_1 у вказаному транспортному засобі припинивши право спільної власності ОСОБА_1 на автомобіль. Визнано ОСОБА_1 власником всіх металопластикових віконих конструкцій (вікна, балкон), встановлених в квартирі АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60000 грн. компенсації вартості металопластикових віконих конструкцій (вікна, балкон) встановлених в квартирі АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Вирішуючи спірне питання суд виходив з відсутності доказів на підтвердження обставин щодо того, що вартість спірного автомобіля була повністю сплачена на дату його придбання за рахунок спільних коштів подружжя, а відтак, що спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності сторін в рівних частках. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування обставин викладених в довідці №125 від 02.12.2020 року ТОВ «Облторгсервіс». У позовній заяві ОСОБА_1 не послався на докази, які б підтвердили обставини щодо оплати вартості спірного автомобіля за рахунок спільних коштів подружжя, не спростував доводів ОСОБА_2 щодо джерела коштів, витрачених нею на оплату спірного автомобіля, зокрема, використання її особистих коштів, накопичених нею на депозитних рахунках в банківських установах до реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

На обґрунтування скарги апелянт послався на неврахування судом обставин, встановлених у судовій справі №686/14917/19 щодо належності спірного автомобіля сторонам на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_2 з 2012 року по 2019 рік не зверталася до суду з приводу поділу спільного майна, відтак подавши до суду зустрічний позов, тим самим пропустила строк позовної давності, про що ним було заявлено суду, однак залишено ним без належного реагування. Витрати, понесені ОСОБА_2 на придбання металопластикових вікон належними та допустимими доказами не підтверджено. При цьому заперечив встановлення спірних конструкцій у своїй квартирі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

В суді ОСОБА_2 та її представник проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що сторони в період з 11.06.2006 року по 02.10.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

22.12.2007 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано і зареєстровано автомобіль марки DАСІА, модель Logan, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові від 01.07.2015 року у справі №6-612цс15 Верховний Суд України зробив висновки про те, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цих норм права належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. З урахуванням наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року у справі №370/443/13ц та у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №546/912/16-ц (провадження №61-36178св18) зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Вважається, що правила статті 60 СК України застосовані правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому самий лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

У постановах Верховного Суду від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17 (провадження №61-1935св18) та від 07.10.2020 року у справі №752/7501/18 (провадження №61-4114св20) зроблено висновки про те, що тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі встановлено, що загальну вартість автомобіля в розмірі 7950 Євро, що становило на дату придбання 21.12.2007 року 58916 грн., було сплачено ОСОБА_1 (а.с. 42).

Посилання ОСОБА_2 на те, що 25300 грн., які були сплачені за рахунок її особистих коштів, які знаходилися на умовах вкладу в ПАТ КБ «Приватбанк» згідно з депозитними договорами SAMDN3859 та SAMDN8234, є безпідставним, оскільки відповідні депозитні вклади були відкриті згідно з даними довідки АТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2021 року, після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , а саме, 27.11.2006 року та 07.08.2007 року (а.с. 96-98).

Разом з тим, як вбачається зі змісту кредитного договору №CL10272 від 21.12.2007 року, ОСОБА_1 було отримано від ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 25000 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою 36% річних, який було погашено достроково 04.08.2008 року, тобто до розірвання шлюбу між сторонами.

Доводи ОСОБА_2 про те, що за рахунок її особистих коштів було погашено борг по кредиту, який отримав ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, не підтверджує тієї обставини, що спірний автомобіль придбано за рахунок її особистих коштів у відповідній сумі на момент його придбання.

ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на автомобіль, який набутий у період шлюбу, оскільки не довела, що частка у спірному автомобілі у відповідному розмірі є її особистою приватною власністю.

В той же час як вбачається зі змісту рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.10.2019 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, судом було встановлено належність спірного автомобіля до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки між сторонами відсутній спір щодо вартості спірного транспортного засобу, який ними визначено у 120000 грн., з урахуванням змісту позовних вимог та встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне провести розподіл спірного автомобіля за умови рівності часток між колишнім подружжям та визнати вказаний автомобіль особистою приватною власністю ОСОБА_2 , стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 відповідну компенсацію в розмірі 60000 грн.

При цьому, апеляційний суд враховує, що спірний транспортний засіб перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , про що вона повідомила в судовому засіданні, тому визнання за нею права приватної власності на весь транспортний засіб та стягнення з неї на користь ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації вартості автомобіля, відповідає вимогам Закону.

Стосовно вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 компенсації вартості металопластикових конструкцій, суд першої інстанції в межах спору сторін щодо розподілу спільного майна подружжя, всупереч закону та встановленим обставинам справи дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації вартості металопластикових конструкцій в розмірі 60000 грн., які, на думку суду, встановлені в квартирі АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 , стверджуючи про необхідність залишення у власності ОСОБА_1 металопластикових конструкцій та стягнення на її користь 60000 грн. компенсації їх залишкової вартості, не довела тієї обставини, що це майно було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за її особисті кошти та було встановлено у належній відповідачу за зустрічним позовом квартирі.

Надана ОСОБА_2 , як доказ, довідка ТОВ «Облторгсервіс» від 02.12.2020 року, згідно з якою ОСОБА_3 , здійснила замовлення та сплату вартості металопластикових вікон у ТОВ «Облторгсервіс», які були доставлені та встановлені в квартирі АДРЕСА_1 , у розмірі, що становила еквівалент 2500 Євро (а.с. 56), не є належним та допустимим доказом, оскільки не підтверджує зазначених ОСОБА_2 обставин. Крім того, зазначені в цій довідці факти не підтверджені належними фінансово-господарськими документами, викликають сумнів в їх достовірності, враховуючи, що довідка видана в грудні 2020 року, тоді як придбання металопластикових вікон, як вказано у цій довідці, мало місце у листопаді 2008 року.

Суд першої інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права та неповно встановивши обставини справи, дійшов хибних висновків щодо розміру часток сторін у спільному майні подружжя, розподілу майна, докази щодо правового статусу якого і його реального існування в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до положень 141 ЦПК України, апеляційний суд проводить розподіл судових витрат наступним чином.

З урахуванням результату розгляду апеляційної скарги позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, відтак за розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_2 на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір в розмірі 842,80 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплачено 3600 грн. судового збору, відтак ця сума підлягає компенсації останньому за рахунок ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки DАСІА, модель Logan, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60000 грн. грошової компенсації вартості автомобіля.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 842,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції та 3600 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 червня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова