ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5379/23 Справа № 2-26/11 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Керімова-Бандюкова Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні будинком та земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель та споруд (суддя першої інстанції Кондрашов І.А., повний текст ухвали складено 06 квітня 2023 року)

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні будинком та земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель та споруд.

16 лютого 2023 року позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відчужувати (продавати, дарувати) 43/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 2-26/11, провадження 2/932/721/21.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 відчужувати (продавати, дарувати) 43/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 2-26/11, провадження 2/932/721/21.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає, що внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суд постановив необґрунтовану ухвалу.

18 травня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що предметом заявлених ОСОБА_5 позовних вимог є усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою, заявлені вимоги не стосуються матеріально-правових інтересів позивача, для яких можуть настати негативні наслідки у разі невжиття заходів забезпечення позову. Між сторонами не існує жодного спору безпосередньо щодо належного відповідачам майна на праві власності нерухомого майна.

ОСОБА_2 просила ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вказує, що у даній справі вже були заходи забезпечення позову, які наразі не скасовані, проте ОСОБА_1 ігнорує будь-які приписи та заборони на проведення будівельних робіт, ухвалу суду про забезпечення позову шляхом заборони будівельних робіт не виконував.

Позивачка вважає. що суд першої інстанції постановив обґрунтовану ухвалу із дотримання норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 , просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу про забезпечення позову.

ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Слободян В.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3575, є власником 43/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 є співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 з 1987 року самовільно, без отримання дозволу на початок будівельних робіт, ігноруючи заборони на будівництво та приписи про знесення, забудував самовільно захоплену ним земельну ділянку. Крім того, здійснив надбудову другого поверху, перепланування та реконструкцію будинку, що призводить до часткової руйнації споруд та порушує права та законні інтереси співвласника ОСОБА_5 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав справедливим і обґрунтованим вжити заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні будинком та земельною ділянкою, знесення самочинно побудованих будівель і споруд, шляхом встановлення заборони відчуження 43/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2023 року ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що починаючи з 1987 року відповідач, ігноруючи заборону на будівництво та приписи про знесення, які були йому видані, райвиконкомом та міськвиконкомом забудовував будівлями та спорудами самовільно ним захоплену земельну ділянку спільного користування та створив перешкоди у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням позивачці, як співвласнику домоволодіння.

Також вказує, що відповідач на даний час має намір продати своє майно, що у випадку задоволення її позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що предметом розгляду даної справи не є спір про майно, що належить позивачу та відповідачу. ОСОБА_5 заявляла позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою та усунути самочинні прибудови та споруди.

Натомість, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, судом першої інстанції було накладено арешт та заборонено відповідачам вчиняти будь які дії щодо майна, продавати, відчужувати, дарити. При цьому, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, окрім посилань на загальні норми процесуального права про забезпечення позову, не міститься мотивів співмірності застосованих заходів із предметом позову, до подання якого вжито заходів забезпечення, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів суб`єктів правовідносин. Тоді як, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі №127/25378/21.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є не співмірними з вимогами позовної заяви та позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що питання щодо задоволення заяви про забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року скасувати,в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Халаджи