Справа № 303/3928/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Савинець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Рижикова Віталія Геннадійовича, що діє від імені позивачки ОСОБА_1 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2022 року, ухвалене суддею Куцкір Ю. Ю., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що 26 жовтня 1991 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у с. Родниківка Свалявського району. За час проживання у шлюбі було придбано наступне майно:

1)квартира по АДРЕСА_1 ;

2)земельна ділянка у м. Мукачеві площею 0,0548 га, кадастровий номер :01:003:0768, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

3)будинок під АДРЕСА_2 ;

4)транспортні засоби:

-Volkswagen Golf, 2010 р.в., р/н НОМЕР_1 ;

-Volkswagen Passat, 1993 р.в., р/н 746SOPE;

-Skoda Superb, 2010 р.в., р/н НОМЕР_2 ;

-Skoda Octavia, 2008 р.в., р/н НОМЕР_3 ;

-Opel Vivaro, 2010 р.в., р/н НОМЕР_4 .

Усе майно було зареєстроване за відповідачем та набуте у період шлюбу за спільні кошти подружжя. З огляду на це позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину набутого подружжям майна, а право власності на іншу 1/2 частину визнати за відповідачем (а.с.1-5, 39-43).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано квартиру по АДРЕСА_1 та будинок під АДРЕСА_2 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, в якому частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є рівними.

Визнано за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 та будинку під АДРЕСА_2 .

Право власності на іншу 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 та будинку під АДРЕСА_2 визнано за відповідачем.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.92-95).

На це рішення адвокат Рижиков В. Г., що діє від імені позивачки ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що подружжям за час шлюбу було набуто земельна ділянка у м. Мукачеві площею 0,0548 га, кадастровий номер :01:003:0768, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також транспортні засоби Volkswagen Golf, 2010 р.в., р/н НОМЕР_1 ; Volkswagen Passat, 1993 р.в., р/н 746SOPE; Skoda Superb, 2010 р.в., р/н НОМЕР_2 ; Skoda Octavia, 2008 р.в., р/н НОМЕР_3 ; Opel Vibaro, 2010 р.в., р/н НОМЕР_4 . Місцевому суду надано усі необхідні докази, що підтверджують придбання цього майна під час перебування сторін у шлюбі. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та неправомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог. Апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити, а позов задовольнити в повному обсязі (а.с.98-101).

У судове засідання в апеляційній інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 163 СК України)

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 ррку № 11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п. 23, 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також у п. 30 цієї ж Постанови передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності/

Апеляційний суд також враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

З матеріалів справи слідує, що 26 жовтня 1991 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у с. Родниківка Свалявського району Закарпатської області.

За час проживання у шлюбі ними була придбана квартира по АДРЕСА_1 , а також житловий будинок під АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується договором купівлі продажу квартири від 12 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 , а також договором купівлі-продажу будинку від 29 грудня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 .

Отже, з вказаного слідує, що квартира та будинок було набуто за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав це майно спільною сумісною власністю та виходячи з рівності часток визнав за кожним з подружжя право на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 та право на 1/2 частину будинку в АДРЕСА_2 .

Що стосується земельної ділянки у м. Мукачеві площею 0,0548 га, кадастровий номер :01:003:0768, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, а також транспортних засобів Volkswagen Golf, 2010 р.в., р/н НОМЕР_1 ; Volkswagen Passat, 1993 р.в., р/н 746SOPE; Skoda Superb, 2010 р.в., р/н НОМЕР_2 ; Skoda Octavia, 2008 р.в., р/н НОМЕР_3 ; Opel Vivaro, 2010 р.в., р/н НОМЕР_4 , які також є предметом спору у даній справі, то з цього приводу суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у справі відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували факт придбання земельної ділянки, а також цих транспортних засобів, саме за спільні кошти подружжя, та взагалі позивачем не доведено, на яких підставах дане майно було набуто, а також мету придбання, що дозволило б визначити правовий статус цього спірного майна. З реєстраційних карт на транспортні засоби слідує, що дані автомобілі були придбані і відразу продані, що не виключає можливості купівлі автомобілів з метою їх продажу (діяльність у сфері авто бізнесу). Так само не було доведено, за яких обставин була набута земельна ділянка у м. Мукачеві площею 0,0548 га, кадастровий номер :01:003:0768, мета набуття та її правовий статус. Отже, враховуючи вказане, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові щодо цього спірного майна.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Рижикова Віталія Геннадійовича, що діє від імені позивачки ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді