ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/2808/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Факас А.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата виготовлення повного тексту рішення 18 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Посилався на те, що 06 квітня 2022 року приблизно о 12:30 год в м. Чернівці по пр-ту Незалежності, 113 відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності свого маневру, допустив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та належить позивачу ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення та схемою місця ДТП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2022 року по справі №727/2553/22 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно з висновком авто товарознавчої експертизи №141 від 26 липня 2022 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику КТЗ «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 31 373,23 грн.

Наголошував, що 13.03.2023 року ним отримано відмову у відшкодуванні шкоди від МТСБУ, а тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 кошти на користь ОСОБА_1 в сумі 31 373,23 грн та судові витрати, які складаються з: 1070,60 грн оплата судового збору, 16 080 грн витрат на правову допомогу та 2 Провадження №22-ц/822/964/23

640,00 грн витрат пов`язаних із проведенням автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 31373,23 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду сторона відповідача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що МТСБУ не відшкодувало шкоду потерпілому в ДТП ОСОБА_1 виключно через порушення ним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач не забезпечив свій транспортний засіб та звернувся до МТСБУ тільки 08.03.2023 року.

Посилається на п.85 постанови ВП ВС від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, який вказує на те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а тому суд першої інстанції не мав законних підстав стягувати кошти з ОСОБА_2 .

Просить також змінити розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 надав суду відмову Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 31.03.2023 року за вих.№3-01б/8231, що свідчить про те, що даний спір хоч і виник між тими самими сторонами стосовно того самого предмету, однак позовні вимоги заявлені з різних підстав, тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу у цій справі, змінились, у зв`язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі за п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, що свідчить про наявність підстав для стягнення завданої шкоди.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при правильно встановлених обставинах справи, отже вимогам закону відповідає.

Щодо вирішення спору по суті.

Обставини скоєння ДТП 06.04.2022 року, належності пошкодженого в ДТП автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до відповідальності згідно постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.05.2022 року, відсутності у водіїв пошкоджених в ДТП транспортних засобів полісів ОСЦПВ, - сторонами визнаються та не спростовуються (а.с.6-9).

Згідно з висновком експерта №141 від 26 липня 2022 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику КТЗ «Skodа Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 06 квітня 2022 року, на момент проведення дослідження складає 31373,23 грн. (а.с.10-16).

У відповідності до постанови Чернівецького апеляційного суду від 11.01.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Александров О.П., задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2022 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду мотивована тим, що матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, а в порушення вимог ч.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач ОСОБА_1 не звертався із заявою до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, чи є підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_2 , дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 завданих автомобілю матеріальних збитків (а.с.61-70).

У відповідності до листа №3-01б/8231 від 13.03.2023 року МТСБУ відмовило ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди та вказало, що здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах, визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України визначені ст.13 вказаного Закону, однак ні позивач, ні відповідач не відносяться до зазначеної категорії осіб.

Так, між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.п.«а» п.41.1. ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 1.7. ст.1 Закону № 1961-IV визначено, що забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Отже, необхідною умовою для проведення зазначеної регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є факт наявності полісу згаданого виду страхування, у якому такий транспортний засіб зазначено. Відсутність чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому внесена інформація про транспортний засіб, що приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про незабезпеченість такого транспортного засобу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частина 1 ст.1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до ст.28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 вказаного Закону).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У цій справі ні відповідач, ні позивач на час вчинення ДТП чинного договору страхування не мали, у зв`язку з чим позивач звернувся із позов до нього як до особи винної у ДТП.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Як вже встановлено матеріалами справи, відповідач в силу ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем висновку автотоварознавчої експертизи від 26.07.2022 року №141, не спростував визначений розмір матеріального збитку, та не довів, що шкода завдана не з його вини, а тому ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду.

Крім того, відповідно до змісту п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Проте, з урахуванням наявності у справі нової обставини, а саме листа №3-01б/8231 від 13.03.2023 року МТСБУ про відмову у відшкодуванні шкоди ОСОБА_1 , що стало обґрунтуванням повторного звернення позивача, у суду були відсутні підстави для закриття провадження у справі згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, щодо яких клопотала сторона відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції вказує, що сторона відповідача просила змінити розподіл судових витрат, однак оскільки рішення суду відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави щодо перерозподілу судових витрат.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк