СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 684/379/23
Провадження № 2/684/104/2023
РІШЕННЯ

іменем України

28 листопада 2023 року смт Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

судді Гринчук С.М.,

секретар судового засідання Олійник Л.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду смт Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року заявникОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що вона та її чоловік ОСОБА_6 , 14 листопада 2006 року уклали заповіт подружжя, який був посвідчений 14 листопада 2006 року секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області.

Відповідно до заповіту все своє майно, що буде їм належати на день смерті, заповіли в рівних частках своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На час складання заповіту позивач та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який був зареєстрований 28 вересня 1960 року виконкомом Мшанецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області.

До складу спільного майна подружжя входить їх право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Будинок був збудований подружжям в 1960-1962 роки. Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок було видане виконкомом Старосинявської районної ради народних депутатів 04 грудня 1990 року на ім`я ОСОБА_6 , право власності ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване в Хмельницькому БТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

26 лютого 2021 року позивач звернулася до Старосинявської державної нотаріальної контори для оформлення за нею права власності на житловий будинок, що складається з її частки у праві спільної власності на майно подружжя, як це передбачено статтею 370 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), та частки, яка перейшла їй після смерті чоловіка на підставі частини другої статті 1243 ЦК України. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності у зв`язку з накладенням 30 вересня 2008 року на майно померлого заборони відчуження у зв`язку з наявністю заповіту подружжя, що є перешкодою у видачі їй свідоцтва та реєстрації права власності.

У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому покликаючись на норми статті 60 Сімейного кодексу України, статей 316, 328, 370, 372,386, 392, 1243 ЦК України, постанову КЦС ВС від 15 лютого 2022 року у справі №358/304/21, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 15 травня 2019 року, пункт 1 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарсько побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з накладенням Державним реєстратором при реєстрації цього її права власності заборони відчуження цього майна на підставі заповіту подружжя.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду

справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні її представник адвокат Куцоконь В.В. підтримав позовну заяву з підстав, викладених у ній, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказав при цьому, що в іншому порядку позивач позбавлена можливості оформити право власності на майно, у зв`язку з чим не може реалізовувати свої права як його володілець і користувач, зокрема щодо приватизації земельної ділянки, на якій будинок побудований, оформлення житлової субсидії.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у попередньо поданих до суду заявах просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_5 визнав повністю та просив їх задовольнити (арк.спр.52, 108, 117, 128).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2 . У поданих до суду заявах просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_5 просив задовольнити (арк.спр.55, 121, 130).

08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (арк.спр.42).

Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з необхідністю витребування доказів (арк. спр.62).

Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті (арк. спр.100).

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що заяву слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Суд установив, що 28 вересня 1960 року зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , про що складено актовий запис №14. Вказане підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 19 січня 2023 року (арк.спр.10).

Подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , 14 листопада 2006 року склали спільний заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 37, який було посвідчено секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області Федоришиною Н.В.. Відповідно до заповіту, подружжя зробило розпорядження на випадок їх смерті, відповідно до якого все майно, що буде належати їм на день їх смерті і все те, на що вони за законом матимуть право, заповіли у рівних частках їх синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_8 взаємозобов`язалися інформувати про смерть одного з них нотаріуса (арк.спр.11).

Даними свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04 грудня 1990 року підтверджується, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 (арк.спр. 16). Рішенням двадцять восьмої чергової сесії восьмого скликання Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 6 28/2022 від 07 жовтня 2022 року АДРЕСА_1 (арк.спр.18).

Право власності на зазначений вище житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_6 Хмельницьким БТІ на підставі свідоцтва про право власності від 04 грудня 1990 року (арк.спр.17).

Даними технічного паспорта підтверджується, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку садибного типу, прибудови, веранди, погреба, ганка, сарая літньої кухні, сарая, гаража (арк.спр.19-24).

Згідно з Висновком про вартість майна від 31 січня 2023 року, виданим Хмельницьким БТІ за №29/01-14, загальна вартість нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 становить 117 390 гривень (арк.спр.25).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 Мшанецької сільської ради на 1991 1995 роки, виданої 20 липня 2021 року № 129 за адресою: с. Мшанець, Старосинявського району Хмельницької області зареєстровані: голова двору - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; його дружина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк.спр.28).

Згідно з довідкою № 77 від 26 лютого 2020 року, виданою Старосинявською селищною радою Старосинявського району Хмельницької області, станом на 15 квітня 1991 року, згідно записів в погосподарській книзі № 4 за 1991 1995 роки, будинок відносився до колгоспних дворів та головою домогосподарства являвся ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом господарства була його дружина ОСОБА_5 (арк.спр.96).

Таким чином, вказаний будинок з господарським будівлями, який має статус колишнього колгоспного двору, належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частках по частці кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 20 січня 2007 року Мшанецькою сільською радою Старосинявського району Хмельницької області (арк.спр. 9).

Матеріалами спадкової справи №174/2007 щодо до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 підтверджено, що 27 квітня 2007 року позивач ОСОБА_5 звернулася до Старосинявської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 (арк.спр.75).

Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №21055369 від 30 вересня 2008 року на все майно ОСОБА_6 , окрім земельної ділянки площею 4,5 га у межах згідно з планом, розташованої на території Мшанецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 086416, виданий 06 лютого 2006 року і зареєстрований за № 5) та права власності на майновий пай члена КСП СТОВ «Мрія» с. Мшанець Старосинявського району, Хмельницької області (свідоцтво про право власності на майновий пай серії ХМСС №012006, виданий Мшанецькою сільською радою Старосинявського району Хмельницької області 13 серпня 2001 року) на підставі заповіту подружжя №37 від 14 листопада 2006 року, зареєстровано обтяження, тип обтяження заборона на нерухоме майно (арк.спр.88). Такі ж відомості містить Інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (арк.спр.13).

26 лютого 2021 року позивач ОСОБА_5 звернулася до Старосинявської державної нотаріальної контори із заявою задля видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на майно, нажите за час шлюбу, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.90(зворот)), у видачі якого їй було відмовлено у зв`язку з наявними зареєстрованими обтяженнями речових прав на нерухоме майно, оскільки на майн померлого накладено заборону відчуження, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 лютого 2021 року № 141/02 14/2021 (арк.спр.12).

Позивач, вказуючи на порушення її законних прав та інтересів та неможливістю їх реалізувати в позасудовому порядку, звернулася до суду за захистом таких з позовом про визнання права власності.

З огляду на викладене виник спір про право власності на майно як частку у майні колгоспного двору та на майно як частку у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя, яка перейшла до другого з подружжя, який його пережив.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно зі статтею 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх.

Відповідно до статті 563 ЦК Української РСР, у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України «Про власність».

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Суд установив, що станом на 15 квітня 1991 року спірне домоволодіння (житловий будинок з господарським будівлями) належало до суспільної групи колгоспний двір. На момент припинення колгоспного двору право на майно колгоспного двору мали: голова двору ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та член двору, його ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними - по 1/2 частині.

Тобто, позивач має право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у майні колгоспного двору.

Відповідно до статті 1243 ЦК України, подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Суд установив, що перший з подружжя ОСОБА_10 , які 14 листопада 2006 року склали спільний заповіт за № 37, щодо майна, яке належало подружжю на праві спільної сумісної власності - чоловік ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Смерть одного з подружжя є підставою для припинення режиму спільної сумісної власності майна подружжя, стосовно якого складеного заповіт, але не породжує виникнення спадкових правовідносин до моменту смерті іншого з подружжя. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №358/304/21.

ОСОБА_6 мав право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у майні колгоспного двору.

В силу вимог частини другої статті 1243 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності після смерті ОСОБА_6 перейшла до другого з подружжя, який його пережив дружини ОСОБА_5 .

Отже ОСОБА_5 має право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у майні колгоспного дворута на його частину як на частку у праві спільної сумісної власності після смерті ОСОБА_6 , яка до неї перейшла як до другого з подружжя, який його пережив в силу вимог статті 1243 ЦК України.

У зв`язку із наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на вказане майно позивач позбавлена можливості провести державну реєстрацію права власності на зазначене майно.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як визначено статтею392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не застосовується відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті ( наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно), у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10 лютого 2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті16 ЦК України способами захисту цивільних прав може бути визнання права. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов в частині визнання права власності на житловий будинок слід задовольнити.

Щодо вимоги позивача в частині накладення державним реєстратором при реєстрації її права власності заборони відчуження цього майна на підставі заповіту подружжя , суд зазначає таке.

Виходячи зі змісту статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимоги в частині накладення Державним реєстратором при реєстрації права власності позивача на житловий будинок заборони відчуження цього майна на підставі заповіту подружжя, оскільки таке обтяження вже накладено нотаріусом, та має бути перенесено до відповідного розділу в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 та статтею 2 ЦПК України та враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідачів, будь - яких дій, які б порушували право позивача на реалізацію його спадкових прав не вчиняли. Тому, керуючись такими засадами цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, суд покладає судові витрати на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.

Керуючись статтями 2, 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 64,2 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м, зазначений в технічному паспорті літерою «А-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з господарсько-побутовими будівлями - прибудова «а», веранда «а1», погріб «а2», ганок «а3», сарай літня кухня «Б», сарай «В», гараж «Г».

Відмовити в іншій частині позову.

Покласти на позивача ОСОБА_5 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1173 (одна тисяча сто сімдесят три) гривні 90 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційноїі інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 07 грудня 2023 року.

Суддя С.М. Гринчук