Справа № 154/1621/23 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/911/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 червня 2023 року та на додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18 січня 2022 року з вини водія ОСОБА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який у темну пору доби на правій смузі дороги на автодорозі М-06 Київ-Чоп 324 км+800 м припаркував транспортний засіб ЗІЛ-131, р.н. НОМЕР_2 з причіпом польова кухня (спецтранспорт) 1-П-1,5, р.н. НОМЕР_3 з порушенням правил дорожнього руху, а саме : на причепі були відсутні ліхтарі, не увімкнені габаритні вогні, не був встановлений знак аварійної зупинки за 100 м та не було вчинено жодних дій, щоб авто з причіпом було помітним, сталася автопригода. Автомобіль «Renault Midlum 180» , р.н. НОМЕР_4 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , на підйомі вгору в темну пору доби не помітив транспортного засобу ЗІЛ-131, р.н. НОМЕР_2 з причіпом польова кухня і допустив зіткнення з даним автомобілем. Внаслідок пригоди обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відносно водія ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Однак постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.05.2022 року провадження у справі № 570/293/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що транспортний засіб ЗІЛ-131, р.н. НОМЕР_2 з причіпом польова кухня (спецтранспорт) 1-П-1,5, р.н. НОМЕР_3 перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача відносно вказаних транспортних засобів на момент ДТП не була застрахована.

Вважає, що матеріальна шкода, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинена саме з вини водія ОСОБА_2 , який на відповідній правовій основі керував автомобілем, який належить військовій частині НОМЕР_1 , яка є володільцем даного транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки, і у зв`язку із цим повинна відшкодувати завдані збитки.

У зв`язку із наведеним позивач звертається з позовними вимогами до володільця джерела підвищеної небезпеки - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Розмір матеріальних збитків згідно висновку № 2849 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Renault Midlum 180» , р.н. НОМЕР_4 від 02.06.2022 року, складеного судовим експертом Землюком В.В., становить 356811,76 гривень. При цьому з даного висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту становила 871051,04 грн, а утилізаційна (залишкова) вартість в пошкодженому стані даного автомобіля станом на дату ДТП становила 182107,00 грн. Тобто, транспортний засіб з врахуванням ефективного використання відновлювати економічно недоцільно.

Вважає, що сума завданого матеріального збитку йому, як власнику автомобіля «Renault Midlum 180» , р.н. НОМЕР_4 , має бути відшкодована відповідачем як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме : 356811,76-182107,00=174704,76 грн.

Просив стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на його користь 174704 грн 76 коп. матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, плату за проведення експертного дослідження автомобіля у розмірі 5000 гривень та 1747 гривень 04 копійки сплаченого ним при подачі позову судового збору.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 червня 2023 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у розмірі 174704 гривні 76 копійок.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України на користь ОСОБА_1 5000 гривень за проведення експертизи транспортного засобу.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України на користь ОСОБА_1 1747 гривень 04 копійки судового збору.

Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 листопада 2023 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційних скарга відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 07 грудня 2023 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов та стягуючи майнову шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода спричинена саме з вини водія ОСОБА_2 , який на відповідній правовій основі керував транспортним засобом, що належить військовій частині, а тому в силу вимог ст. 1187 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню позивачу саме відповідачем - військовою частиною.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального права.

З матеріалів справи слідує, що 18 січня 2022 року о 17 год. 27 хв. у м. Житомирі на автодорозі М-06 Київ-Чоп 324 км+800 м сталася автопригода за участю транспортних засобів «Renault Midlum 180», р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 та ЗІЛ-131, р.н. НОМЕР_2 з причіпом польова кухня (спецтранспорт) 1-П-1,5, р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .. У результаті цієї ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.05.2022 року. За змістом даної постанови провадження у справі № 570/293/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 вбачається, що власником автомобіля «Renault Midlum 180», р.н. НОМЕР_4 є ОСОБА_1 ..

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що саме з вини водія ОСОБА_2 сталась ДТП, оскільки останній з порушенням правил дорожнього руху припаркував свій автомобіль на правій смузі не увімкнувши габаритні вогні, не був встановлений знак аварійної зупинки за 100 метрів, на причепі були відсутні ліхтарі та ОСОБА_2 не вчинив жодних дій, щоб автомобіль військової частини був помітний іншим водіям. На підтвердження свої слів позивачем було подано фотографії та постанову про закриття адміністративного провадження, де на думку позивача доведено вину саме ОСОБА_2 , який на правових підставах керував транспортним засобом, який належить військовій частині, а тому саме відповідач повинен відшкодувати завдану йому майнову шкоду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19) зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Деліктна відповідальність це наслідок позадоговірного завдання шкоди, що пов`язується з виникненням деліктного зобов`язання. За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання. На відміну від договірної відповідальності, деліктна відповідальність є наслідком порушення загального правила не завдавати шкоди іншому, тобто абсолютного права особи. Наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Зобов`язання з відшкодування завданої шкоди це позадоговірні зобов`язання, що виникають внаслідок порушення особистих немайнових і майнових прав потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди або за рахунок інших осіб, на яких законом покладено обов`язок її відшкодування.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом заподіювач шкоди зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду в натурі, тобто передати річ того самого роду й такої самої якості чи полагодити пошкоджену річ або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Таким чином, при розгляді даної справи крім іншого, також має враховувати принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішень «справедливого балансу» сторін.

Як на підставу задоволення позову позивач посилається на постанову про закриття адміністративного провадження, відносно ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом позивача, а тому на переконання позивача саме неправомірні дії ОСОБА_2 стали підставою ДТП, під час якої автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження. ОСОБА_2 був військовослужбовцем саме Військової частини НОМЕР_1 та автомобіль ЗІЛ також належить військовій частині.

Однак з такі висновки суду є передчасними та такими , що зроблені без оцінки всіх обставин справи.

18 січня 2022 року о 17 год. 27 хв. у місті Житомир на автодорозі М-06 Київ - Чоп 324км + 800 м сталася автопригода за участю транспортних засобів «Renault Midlum 180», р.н. А. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 та 3IJI - 131, р.н. НОМЕР_2 з епом «польова кухня» (спецтранспорт) 1П1,5, р.н. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_2 . У результаті цієї ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення ( а.с. 8) та постановою Богунського районного суду від 10.05.2022 року. Згідно даної постанови провадження у справі № 570/293/22 притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення ( а.с. 7).

В мотивувальній частині постанови суду вказано, що схема ДТП від 18.01.2022 року, наявна у матеріалах справи та фотографії, які надав суду ОСОБА_3 , не відображає аварійного знаку, осипу скла, уламків. Зазначено, що не доведено, що дії ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням дорожньо - транспортної пригоди.

За свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 вбачається, що власником автомобіля «Renault Midlum 180», р.н. НОМЕР_8 є ОСОБА_1 ..

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності, тощо).

Згідно з інформацією, наданою Центральним управлінням забезпечення військовою технікою, озброєнням командування сил логістики Збройних Сил України на адвокатський запит № 04-11/2 від 04.10.2022 року вбачається, що станом на 01.01.2022 року вантажний автомобіль ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 з причіпним базовим шасі 1П1,5, військовий номер НОМЕР_7 перебував на балансі Військової частини НОМЕР_1 . Тобто, що володільцем підвищеної небезпеки є Військова частина НОМЕР_9 .

ОСОБА_2 - є службовцем Військової частини НОМЕР_1 і 18.01.2022 року керував автомобілем ЗІЛ - 9019 Н9 з причепом «польова кухня» (спецтранспорт) 1П1,5, р.н. НОМЕР_7 . Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність відповідача відносно вказаних транспортних засобів на момент ДТП не була застрахована.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) № 9 від 17.01.2022 року, на підставі розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05 січня 2022 року № 501/5/2 дек (витяг з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 17.01.2022 року додаток № 3), солдат за контрактом ОСОБА_2 18 січня 2022 року вибув у відрядження у Військову частину НОМЕР_10 , що розташована за адресою: село Мала Любаша Рівненської області.

Під час слідування ОСОБА_2 на автомобілі ЗІЛ 131 д.н. НОМЕР_2 у складі колони до місця призначення у Військову частину НОМЕР_11 , в місті Житомир на автодорозі М-06 Київ - 324 км + 800 м сталася поломка автомашини.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , що надані ним відразу після ДТП ( а.с 9) після зупинки автомобіля, внаслідок поломки, він продовжував знаходитися в кабіні автомобіля, намагався завести двигун та тримати педаль гальм, у зв`язку з тим, що дорога мала значний нахил. Вказував що у зв`язку з поломкою автомобіля не мав можливості вийти з автомашини та згідно Правил дорожнього руху виставити знак аварійної зупинки. Згідно технічної характеристики заводу виробника (ВАТ «Завод імені Ліхачєва» російської федерації) в автомобілі ЗІЛ 131 непередбачена аварійна сигналізація, а при натисканні на педаль гальм горять стоп сигнали.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення

за наслідками ДТП 18.01.2022 року відносно ОСОБА_2 не складався.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином постанова Богунського районного суду від 10.05.2022 року лише стосується правомірності дій ОСОБА_3 під час ДТП , що мала місце 18.01.2022 року. Натомість правомірність дій водія ОСОБА_2 , порушення ним або ж не дотримання Правил дорожнього руху , які мали своїм наслідком вчинення водіями ДТП в даній постанові не висвітлено та не оцінено .

Необхідно зауважити, що при розгляді даної справи судом не заслуховувались пояснення іншого учасника дорожньо-транспортної приходи, він не повідомлявся про розгляд справи, військова частина НОМЕР_1 ( оскільки ОСОБА_4 04.05.2022 року загину в районі виконання бойових дій) не була обізнана з наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 , а відтак не мала можливості висловити свої пояснення.

З врахуванням викладеного, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, мав би довести належними та допустимими доказами винуватість дій водія автомобіля ЗІЛ 13, які були в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 18.01.2022 року.

Досліджуючи зміст позовної заяви, надані учасниками справи письмові докази колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено вини ОСОБА_2 у вчинені ДТП. Сама по собі наявність постанови про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_3 за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не може бути підставою для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Позивачем не спростовані твердження ОСОБА_2 , які викладені ним в письмових поясненнях, що до обставин ДТП, зокрема: активні стопові знаки у зв`язку з постійним натиском педалі гальма .

Зміст постанови Богунського районного суду від 10.05.2022 року свідчить, що при вирішенні даної справи було надано оцінку виключно поясненням ОСОБА_3 та його представника і наданим ним доказам, які були зібрані після ДТП (зокрема фотокартки з яких суд зробив висновок про не відображення аварійного знаку).

Слід зауважити, що листом від 05.07.2022 року Департамент патрульної поліції повідомив позивача про відсутність підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 .

З врахування викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено протиправної поведінки ОСОБА_2 , що в свою чергу спростовує причинний зв`язок між шкодою та діями ОСОБА_2 ..

Позивачем не було подана автотехнічної експертизи та не було заявлено про її проведення, з метою встановлення механізму й обставин дорожньо-транспортної пригоди, технічного стану транспортних засобів, причин виходу з ладу їх деталей, а також обставин, що сприяли чи могли сприяти виникненню дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Тобто позивачем не доведено та документально не підтверджено, що шкода йому була завдана саме неправомірними діями ОСОБА_2 , який був службовцем Військової частини НОМЕР_1 , а тому позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову.

Додатковим рішенням Володимир Волинського міського суду від 02 листопада 2023 року з відповідача на користь позивача стягнуто втрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень.

Відповідно до вимог частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, таким чином додаткове судове рішення, яким вирішено питання стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь Військової частини необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2620, 56 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 червня 2023 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2620, 56 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: