КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мелехової Оксани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року у складі судді Твердохліб Ю.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, в якому з урахуванням уточнень від 16.11.2022 просив стягнути на його користь з державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 37 800 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та витрати на правову допомогу.

Зазначав, що в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2018 за № 0000123, 21.03.2019 за адресою: АДРЕСА_1 були вилучені грошові кошти в розмірі 37 800 доларів США, які йому належать та які жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні не мають.

27.03.2019 прокурор Генеральної прокуратури України звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти у сумі 37 800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження № 0000123.

11.07.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15.08.2019 року у справі № 757/15864/19-к в задоволенні зазначеного клопотання прокурора було відмовлено.

Оскільки станом на 2021 рік зазначені кошти, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку і на які не накладено арешт не повернуті позивачу без жодного обґрунтування підстав, він звернувся до адвоката, так як на його звернення Офіс Генерального прокурора не реагував.

У січні 2021 року позивачем було подано до скриньки Офісу Генерального прокурора заяви про повернення тимчасово вилученого майна, відповіді на які не надано.

10.03.2021 до Офісу Генерального прокурора було направлено повторні адвокатські запити з повторною його заявою про повернення тимчасово вилученого майна, відповіді на які не надано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2020 у справі № 757/25822/19-к, на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію, примусово безоплатно вилучено у власність держави гроші, одержані внаслідок вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України, та вилучені в ході обшуків, проведених в березні 2019 року, зокрема 37 800 доларів США, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний вирок скасований ухвалою Київського апеляційного суду 22.02.2021.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021 у справі № 757/17870/21-к скаргу адвоката Мелехової О.С. подану в інтересах позивача на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задоволено та зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 повернути йому вилучені під час обшуку грошові кошти.

У зв`язку з невиконанням ухвали Печерського районного суду міста Києва від 11.05.2021 у справі № 757/17870/21-к 12.05.2021 було подано через скриньку Офісу Генерального прокурора та 13.05.2021 засобами поштового зв`язку повторне звернення про повернення коштів з копією ухвали, оскільки прокурор зазначив, що грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку згідно матеріалам кримінального провадження № 0000123 знаходяться на рахунку Офісу Генерального прокурора відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 35 від 09.04.2019.

19.05.2021 адвокатом було направлено третій адвокатський запит, в якому адвокат просила надати докази виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року у справі № 757/17870/21-к. Однак, Офісом Генерального прокурора не надано відповіді на запити.

11.06.2021 адвокатом отримано відповідь від прокурора Жовнерчук Я.В., згідно якої останній повідомив про неможливість повернення вилучених 37800 доларів США під час проведення обшуку у зв`язку з застосуванням до них спеціальної конфіскації на підставі вироку Оболонського районного суду міста Києва від 25.02.2020, при цьому не зазначивши ні номера справи, ні особи обвинуваченого. На подальші адвокатські запити щодо підстав такої конфіскації Офіс Генерального прокурора не відповідав та не надавав відповідей, у зв`язку з чим позивач вимушений був повторно звертатися до суду.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Мелехова О.С. в інтересах ОСОБА_1 не погодившись з указаним рішенням просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та вирішити питання судових витрат.

Скарга обґрунтована тим, районний суд не дивлячись на судові рішення, якими встановлено порушення прав позивача, вирішив, що останнім не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджували незаконність дій посадових осіб органів прокуратури в межах кримінального провадження.

Не погоджується й з висновком суду про відсутність у справі доказів незаконного вилучення 37 800 доларів США відповідно до передбаченої законом процедури проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_2 , остільки указане спростовується ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11.05.2021 у справі № 757/17870/21-к, в якій всі визначені обставини встановлені судом під час розгляду скарги про повернення тимчасово вилученого майна.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів, оскільки належним відповідачем в даному випадку має бути Держава Україна. Разом з тим у розглядуваній справі відповідачем є держава Україна в особі відповідних органів державної влади, а тому висновки суду першої інстанції про те, що Офіс Генерального прокурора та Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі є безпідставними. Прохальна частина позовної заяви містить прохання стягнути вказані кошти саме з Державного бюджету України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Офісу Генерального прокурора просить законне рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої є безпідставними, - без задоволення.

Вказано, що позивачем не доведено належними доказами незаконність дій посадових осіб, що виключає відшкодування майнової шкоди, оскільки не доведено, що він є власником вилучених коштів.

У судове засідання не з`явився представник Державної казначейської служби України, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку (а.с. 225), враховуючи зазначене та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення адвоката Мелехової О.С. в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_3 в інтересах Офісу Генерального прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, колегія суддів вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, в межах кримінального провадження № 0000123 від 22.08.2018 21.03.2019 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого у ОСОБА_2 вилучено 37 800 доларів США (а.с. 6-8).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 11.05.2021 задоволено скаргу адвоката Мелехової О.С. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018. Зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 повернути ОСОБА_1 вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: грошові кошти в сумі 37800 доларів США (а.с. 22-25).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора в межах кримінального провадження. Проте вважав, що Офіс Генерального прокурора та Державна казначейська служби України є неналежними відповідачами у даній справі, оскільки кошти державного бюджету належать на праві власності Державі, а тому вважав, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна, як учасник цивільних відносин.

Колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого по справі позову, проте повністю з мотивами прийнятого рішення погодитися неможливо, враховуючи таке.

Відповідно до змісту позову, ОСОБА_1 , заявляючи вимоги до Офісу Генерального прокурора та Державної казначейської служби України, просив стягнути на його користь визначеним ним шкоду з Державного бюджету України.

Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, кошти на відшкодування шкоди Державою підлягають стягненню з державного бюджету. У таких справах у резолютивній частині судових рішень не повинні міститися відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

У висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21.08.2019 року у справі 761/35803/16-ц зазначено, що у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти Державу в суді.

Подібні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду й у постанові від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, проте залишилися поза увагою суду під час вирішення позову та призвели до помилкового висновку про неправильне визначення складу відповідачів.

У поданому ОСОБА_1 позові заявлено вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок державного бюджету до Держава Україна в особі органів державної влади - Офісу Генерального прокурора та Державної казначейської служби України, а тому колегія суддів вважає необґрунтованим висновки районного суду про неправильно визначений суб`єктний склад відповідачів у справі.

За наведених підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення виправлень у мотивувальну частину рішення суду.

В іншій частині ухвалене по справі рішення відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на законі. При цьому, колегія суддів керується наступним.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами в цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Позивач звертаючись у суд із позовом стверджує, що грошові кошти у сумі 37 800 доларів США, які були вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 у межах кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018, належать йому.

При цьому зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2019 у справі № 757/15864/19-к убачається, що за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна грошові кошти у сумі 37 800 доларів США, вилучені 21.03.2019 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору позики від 19.02.2019 були надані ОСОБА_1 у позику ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_2 , на чому наголошував сам ОСОБА_1 .

Отже грошові кошти у сумі 37 800 доларів США, вилучені 21.03.2019 під час обшуку, були надані ОСОБА_1 у позику ОСОБА_4 , підтверджено самим позивачем.

Таким чином, той факт, що вилучені під час обшуку грошові кошти, з приводу повернення яких під видом відшкодування матеріальної шкоди позивач звернувся до суду з цим позовом, були надані ним у позику ОСОБА_4 відповідно до договору позики від 19.02.2019, визнається учасниками справи і не потребує доказування.

Водночас згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням змісту ухвали суду, грошові кошти у сумі 37 800 доларів США, вилучені 21.03.2019 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з власності ОСОБА_1 за його ж волевиявленням за договором позики на користь ОСОБА_4 , а не за наслідками проведеного обшуку.

Окрім цього, підлягає врахуванню й наступне.

Зі справи убачається, що вироком Оболонського районного суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 757/25822/19-к затверджено угоду про визнання винуватості від 21.02.2020, укладену між прокурором та обвинуваченим та на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію й примусово безоплатно звернуто у власність держави гроші, одержані внаслідок вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України, та вилучені в ході обшуків, проведених у березні 2019 року, в тому числі й 37800 дол. США, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29-31).

Відповідно до змісту листа Державної казначейської служби України від 29.06.2021року щодо обставин виконання вироку суду, видно, що на виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2020 Офісом Генерального прокурора платіжним дорученням від 16.07.2020 здійснено перерахування коштів у сумі 37 800 дол. США в доход держави з призначення платежу - Перерах вил. коштів на кор.держави зг вик.лист Оболонського р-ного суду м. Києва від 03.06.2020, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

Згідно інформації, яка міститься у долученій до справи виписці по рахунку, 21.07.2020 до державного бюджету України на валютний рахунок, відкритий у АТ «Укрексімбанк», зараховано кошти в сумі 37 800 дол. США, сплачені Офісом Генерального прокурора на виконання вироку суду (а.с. 28).

Отже, у відповідності до виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва, вирок суду в частині застосування спеціальної конфіскації про безоплатне примусове вилучення у власність держави грошових коштів, в тому числі в сумі 37 800 дол. США, вилучених в ході обшуку, проведеного у березні 2019року за адресою: АДРЕСА_1 , було виконано у липні 2020року, тобто задовго до винесення Печерським районним судом м. Києва ухвали від 11.05.2021.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок вилучення заявлених у позові коштів уповноваженими особами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 завдано майнової й моральної шкоди, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими.

Матеріалами справи доведено, що вилучені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування грошові кошти, в тому числі й у сумі 37800 доларів США звернуто в доход держави у відповідності до спеціальної конфіскації, застосованої вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2020 за наслідками затвердження мирової угоди й Офісом Генерального прокурора у липні 2020 року на виконання виданого у зв`язку з цим виконавчого листа вилучені під час обшуку у ОСОБА_2 грошові кошти перераховано на користь держави.

Та обставина, що у подальшому вирок районного суду було скасовано по даній справі правового значення не має, остільки дії відповідальних осіб генеральної прокуратури, пов`язані з виконанням вироку суду та перерахуванням 37800дол. США на користь держави, було вчинено в межах повноважень, до постановлення ухвали районного суду.

Зазначене виключає правові підстави для висновків про неправомірність дій уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, як заявлено у позові ОСОБА_1 та, відповідно, вину відповідача у заподіянні йому шкоди неповерненням коштів згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За таких обставин, коли районний суд обґрунтовано відмовив у позові, проте помилився в частині мотивів такої відмови, оскаржене судове р ішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалене по справі рішення відповідає обставинам справи та долученим доказам й узгоджується з положеннями матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мелехової Оксани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: