КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3598/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023року місто Київ

справа №757/14909/22-ц

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року ухвалене під головуванням судді Соколова О.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач АТ «Альфа-Банк», який змінив назву на АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

визнати недійсним односторонній правочин, оформлений заявою ОСОБА_1 від 24.05.2022 року про припинення зобов`язань на суму 54 624 453,51 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України.

Позов мотивований тим, що 27.05.2022 року на адресу АТ «Альфа-Банк» надійшла заява ОСОБА_1 від 24.05.2022 року про припинення зобов`язань на суму 54 624 453,51 грн. шляхом зарахування зустрiчних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України.

У заяві ОСОБА_1 вказував на те, що станом на 24.05.2022 року iснує грошова вимога АТ «Альфа-Банк до ОСОБА_1 на суму 54 624 453,51 грн. за постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2019 року,залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.04.2022 року у справі №757/30497/15-ц.

Вказував, що станом на 24.05.2022 року, на думку відповідача, iснує безспірна грошова вимога ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» на загальну суму 81 390 439,53 грн., яка на думку відповідача складається із: зобов'язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/978 вiд 21.03.2008 року за постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №761/17649/13-ц та за ст.ст.1212, 1213 ЦК України на суму 28 827 334,76 грн.; 3% річних нарахованих відповідачем за ст.625 ЦК України з 01.06.2013 року по 24.05.2022 року на суму 7 766 793,54 грн.; зобов'язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/3541 від 18.10.2007 року, за постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №757/14247/13-ц та за ст.ст.1212, 1213 ЦК України на суму 35 288 679,20 грн.; 3% річних нарахованих відповідачем за ст. 625 ЦК України з 01.06.2013 року по 24.05.2022 року на суму 9 507 632,03 грн.

Зазначав, що відповідач вважає, що вищевказані вимоги сторiн являються зустрiчними однорідними та безспірними, а тому на його думку наявні підстави для застосування механiзму, передбаченого ст.601 ЦК України та проведення зарахування заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Альфа-Банк» на суму 54 624 453,51 грн. та сплати АТ «Альфа-банк» перед ОСОБА_1 за наслідками такого зарахування 26 765 986,02 грн.

Вказував, що відповідачем реалізовано його право по витребуванні нерухомого майна (предметів іпотек) у їх власників, обов`язок АТ «Альфа-Банк» перед відповідачем у сплаті йому грошового зобов`язання відсутній.

Позивач вважає, що односторонній правочин, оформлений заявою ОСОБА_1 від 24.05.2022 року про припинення зобов`язань на суму 54 624 453,51 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки АТ «Альфа-Банк» не має перед ОСОБА_1 грошових зобов`язань, а зміст одностороннього правочину - спірної заяви відповідача суперечить ст.601 ЦК України, у зв`язку із відсутністю зустрічних однорідних вимог та відсутності безспірності таких вимог.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 реалізовано його право по витребуванню нерухомого майна (предметів іпотек) у їх власників. У АТ «Альфа-Банк» відсутній обов`язок перед ОСОБА_1 у сплаті йому грошового зобов`язання. Вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», які вказані ним у його заяві від 24.05.2022 року не являються безспірними та не являються зустрічними однорідними по відношенню до вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 .

Вказував, що суд першої інстанції жодним чином не пояснює можливість існування грошових вимог, які вказані у спірній заяві відповідача від 24.05.2022 року з огляду на наявність рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року у справі № 761/41606/19 та постанови Київського апеляційного суду від 11.10.2021 року у справі № 757/61314/18-ц.

Посилався на те, що твердження суду про неможливість повернення відповідачу нерухомого майна, є такими, що не відповідає дійсності, оскільки не існує судового рішення, яким би було зобов`язано АТ «Альфа-Банк» повернути ОСОБА_1 нерухоме майно чи його вартість; наявні судові рішення про витребування нерухомого майна у ТОВ «КУА «Будівельні проекти», Компанії «Аджіндо Лімітед» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 .

Крім того, вказував на те, що судом не було враховано, що заява відповідача не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.602 ЦК України, оскільки в ній нараховані вимоги з порушенням 3-річного строку позовної давності.

23 березня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи, оскільки його на 06 червня 2023 року було терміново залучено на чергування в Обухівський район Київської області.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки представником відповідача не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Крім того, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

А тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та його представникана підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_6 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року, між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №02-10/978 від 21.03.2008 року.

Відповідно до п.1.1. іпотечного договору №02-10/978 від 21.03.2008 року іпотекодавець передає в іпотеку іптотекодержателю в якості забезпечення позичальником зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п.1.2. іпотечного договору №02-10/978 від 21.03.2008 року заставна вартість вказаної квартири складає 924 593 Євро 14 євроцентів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.12.2013 року у справі №761/17649/13 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 8 650 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

11.03.2014 року заочне рішення у справі №761/17649/13-ц набрало законної сили та 17.03.2014 року було виконане шляхом реєстрації за банком в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та в подальшому здійснено її відчуження.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/17649/13-ц, було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що квартира, яка була предметом іпотечного договору №02-10/978 від 21.03.2008 року належить на праві власності ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти».

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з віндикаційним позовом до ТОВ «КУА «Будівельнв проекти» про витребування п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

На теперішній час розгляд справи №761/41606/19 триває, остаточне рішення не прийнято.

Крім того, 18.10.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №02-10/3541, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4439 від 18.10.2007 року.

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору №02-10/3541 від 18.10.2007 року іпотекодавець передає в іпотеку іптотекодержателю, в якості забезпечення позичальником зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4439 від 18.10.2007 року, наступне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ; земельна ділянка, загальною площею 0,0820 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :82:130:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з п.1.2 іпотечного договору №02-10/3541 від 18.10.2007 року заставна вартість предмету іпотеки складає 781 887 доларів США 32 центи.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.02.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 року у справі №757/14247/13-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4439 від 18.10.2007 року у розмірі 9 617 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0820 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :82:130:0010, розташованої в АДРЕСА_4 та житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 33 кв.м.

Заочне рішення у справі №757/14247/13-ц набрало законної сили, і 03.03.2014 року було виконано шляхом реєстрації за банком в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності та в подальшому здійснено відчуження.

За даними Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками земельної ділянки є Компанія «Анжіндо Лімітед» та ОСОБА_5 .

Постановою Верховного суду від 13.06.2018 року у справі №757/14247/13-ц скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2013 року, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 28.02.2017 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 року у справі №757/14247/13-ц та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , звернувся з віндикаційним позовом до Компанії «Анджіндо Лімітед» та ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та відновлення становища, що існувало до порушення права.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.10.2021 року у справі №757/61314/18-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у Компанії «Анджіндо Лімітед» та ОСОБА_5 у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,0820 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер :82 130:0010, розташованого в АДРЕСА_4 та житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 33 кв.м.

27.05.2022 року на адресу АТ «Альфа-Банк» надійшла заява ОСОБА_1 від 24.05.2022 року про припинення зобов`язань на суму 54 624 453,51 грн. шляхом зарахування зустрiчних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України.

У вказаній заяві відповідач вказував на те, що: станом на 24.05 2022 року iснує грошова вимога АТ «Альфа-Банк до ОСОБА_1 на загальну суму 54 624 453,51 грн. згідно постанови Київського апеляційного суду від 03.12.2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.04.2022 року у справі №757/30497/15-ц. Крім того, станом на 24.05.2022 року iснує безспірна грошова вимога ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк» на загальну суму 81 390 439,53 грн., за низкою судових рішень - постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №761/17649/13-ц, постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №757/14247/13-ц.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено те, що односторонній правочин у вигляді заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить ст.601 УК України у зв`язку із відсутністю зустрічних однорідних вимог та відсутності безспірності таких вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи заяву відповідача про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог такою, що вчинена з порушенням положень ст.ст.203, 601 ЦК України.

За своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст.601 ЦК України.

У разі угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст.16 ЦК України.

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Згідно зі статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі №914/2326/18, від 14 липня 2020 року у справі №910/10471/19.

Встановлено, що позивач заперечував наявність у нього грошового зобов'язання перед відповідачем, що вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, та як наслідок, свідчить про відсутність всіх необхідних умов передбачених ст.601 ЦК України для здійснення такого зарахування.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що грошові вимоги відповідача до позивача на суму 81 390 439,53 грн., які є предметом за заявою від 24.05.2022 року, є неоднорідними та спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов'язання, колегія суддів вважає, що правочин, оформлений відповідачем заявою від 24.05.2022 року про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст.601 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним, як такого, що вчинений з недодержанням вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

Зазначеного, суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що позивачем не було доведено те, що односторонній правочин у вигляді заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить ст.601 ЦК України

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 6 202,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду місті Києва від 27 жовтня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин, оформлений заявою ОСОБА_1 від 24 травня 2022 року про припинення зобов`язань на суму 54 624 453 грн. 51 коп. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Велика Васильківська, 100, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6202 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: