ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9653/22
провадження № 2/753/650/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Якусик О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше половини прожиткового мінімуму, щомісячно з моменту подання позову до моменту закінчення навчання на денному відділенні Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім Т.Г. Шевченка 4 рівня акредитації, а саме до 30 червня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (у шлюбі прізвище ОСОБА_4 ), шлюб між батьками позивача було розірвано. Позивач проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно. Вказував, що навчання вимагає значних витрат, зокрема, пов`язаних з необхідністю проводити дистанційне навчання, є постійні витрати на інтернет, їжу, одяг, проїзд тощо. Позивач також потребує системних вкладень у вигляді оплати вартості навчання, яка становить 58 800 грн. на рік, зазначав, що не має самостійних доходів, а його потреби забезпечуються матір`ю настільки, наскільки вона спроможна, але такий фінансовий тягар для неї є непід`ємним. Натомість відповідач свої обов`язки по утриманню позивача на період його навчання у вищому навчальному закладі не виконує, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до завершення навчання.

Ухвалою Дарницького районного суд міста Києва від 08 грудня 2022 року було відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві інформацію про доходи ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за останні три роки, станом на дату надання відповіді.

06 лютого 2023 року Головним управління ДПС України у м. Києві подано витребувані докази.

23 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів у підтвердження понесення судових витрат.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач у строк, встановлений в ухвалі суду, відзив не подав.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, зважаючи на те, що судом вжиті передбачені процесуальним законом заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, і відповідач не подав у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

08 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, прізвище дружини після шлюбу - ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 позивач змінив прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_7 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2010 року у справі № 2-756/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

12 серпня 2021 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та ОСОБА_3 як законним представником ОСОБА_1 укладено Договір № 559 ІМВ, предметом якого є навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на денній формі навчання для здобуття освіти за освітньою програмою «Міжнародні відносини», та Договір 559/1 ІМВ про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Київського національного університету імені Тараса Шевченка, предметом якого є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати вартості освітньої послуги, загальна вартість якої складає 235 200,00 грн. за весь строк навчання та, відповідно, 58 800 грн. на рік.

Згідно з довідкою Навчально-наукового інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 04 липня 2022 року №1064 ОСОБА_1 є студентом другого курсу денної форми, навчання закінчує 30 червня 2025 року.

Предметом спору у цій справі є питання наявності правових підстав для надання відповідачем утримання позивачу у зв`язку з його навчанням.

Зі змісту позовної заяви слідує, що відповідач допомоги на утримання позивача не надає.

Відповідно до положень частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження дітьми навчання;

- потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Така позиція закріплена безпосередньо у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17.

Частиною першою статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як визначено частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

За встановленими у цій справі обставинами позивач зарахований до навчального закладу у вересні 2021 року, навчається на денній формі, тобто самостійно не має можливості працевлаштуватись та забезпечувати свої нагальні потреби під час здобуття вищої освіти. Отже, позивач потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Водночас суд зауважує, що на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання.

За клопотанням позивача суд витребував у Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві інформацію про доходи ОСОБА_2 за останні три роки.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку про джерела та суми виплачених доходів, єдиним доходом ОСОБА_2 з червня 2021 року по червень 2022 року (у третьому кварталі 2022 року у відповідача відсутні доходи) є соціальні виплати, щомісячний розмір яких становить від 478,52 грн. до 1 241,68 грн.

Інших відомостей про доходи відповідача чи його майновий стан матеріали справи не містять.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на змагальність судового процесу та передбачений процесуальним законом обов`язок сторони довести обставини, які входять до предмету доказування у справі і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, саме на позивача покладається обов`язок довести спроможність відповідача сплачувати аліменти у зв`язку з навчанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Всупереч наведеному обов`язку позивач не надав доказів на підтвердження цієї обставини, не довів належними засобами доказування, зокрема, наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, наявності у відповідача витрат на придбання нерухомого або рухомого майна, отримання ним доходів з інших джерел (враховуючи, що станом на дату звернення позивача до суду відповідачеві виповнилося 60 років) та інші обставини, які б давали суду можливість встановити, що відповідач має можливість надання утримання дитині у зв`язку з навчанням.

Згідно з частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Натомість відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд зауважує, що процесуальне законодавство передбачає механізми реалізації стороною обов`язку доказування у випадку неможливості подати певний доказ у встановлений законом чи судом строк. Так, відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 83 ЦПК України сторона може письмово повідомити про це суд із зазначенням того, який доказ не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; підтвердження вчинення ним всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання вказаного доказу, а суд же, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Крім цього, відповідно до частини шостої цієї ж статті суд може прийняти до розгляду докази, не подані у встановлений строк, у випадку обґрунтування особою неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на те, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та беручи до уваги тривалість судового розгляду цієї справи, суд вважає, що позивачу була забезпечена можливість подати всі наявні у нього докази або ініціювати перед судом питання про їх витребування на підтвердження здатності відповідача надати утримання. Такою можливістю позивач не скористався.

При цьому відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог не позбавляє позивача обов`язку надати докази на підтвердження своїх позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

Водночас суд звертає увагу на те, що з огляду на правову природу аліментів, у разі зміни обставини та умов, які впливають на сімейні обов`язки щодо утримання, позивач не позбавлений права шляхом пред`явлення нового позову вимагати сплати аліментів на його утримання.

Керуючись статтями 2, 12, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення складено 07 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик