Справа № 953/6947/22
Провадження № 2/953/1852/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Бондаренко В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ»,

представник відповідача Карпенко Катерина Вікторівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат Мамай А.С. на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просив поновити позивачу строк звернення до суду з позовом на підставі ст.234 КЗпП як такий, що пропущений з поважних причин та стягнути з відповідача недонарахований та недовиплачений середній заробіток в сумі 169002,33 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду експедитора до відділу «Інтернет магазин» Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія», оклад якого, згідно штатного розкладу, затвердженого Наказом роботодавця № 45/1, починаючи з 31 серпня 2020 року, був встановлений на рівні 5 020 гривень. 18 серпня 2020 року позивач приступив до роботи. 22 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом строком на три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022 року, який набув чинності 19 липня 2022 року, у частині третій статті 119 слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" було замінено словами "зберігаються місце роботи і посада". Виходячи з правових положень, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період, який діє в Україні з 17 березня 2014 року. Оскільки кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, тривала до 24.02.2022 року, на весь час прийняття позивача ОСОБА_1 на військову службу за контрактом за ним зберігалися гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, встановлені статтею 119 КЗпП України. Водночас, 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на всій території України було введено воєнний стан. Позивач, перебуваючи на військовій службі за контрактом, який закінчується лише у 2023 році, був залучений до здійснення відсічі російській агресії у складі Збройних Сил України, в яких досі безперервно проходить військову службу. Відповідно, за останнім місцем роботи позивача на посаді експедитора відділу «Інтернет магазин» Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» за ним до 19 липня 2022 року зберігалися як місце роботи, посада, так і середній заробіток на підприємстві. Однак, відповідно до листа відповідача за вих. № 122 від 19 жовтня 2020 року, відповідач наполягає, що середньоденна заробітна плата позивача на підприємстві станом на 16 жовтня 2020 року, з якої обраховується і виплачується позивачу середній заробіток на час проходження ним військової служби, складає 334,25 гривень, з чим представник не погоджується, виходячи з наступного. У листі Міністерства соціальної політики України від 11 серпня 2014 року за № 1146/13/84-14 «Щодо нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам» зазначено, що Департамент заробітної плати та умов праці розглянув лист щодо обчислення середньої заробітної плати, яка зберігається за мобілізованими працівниками, та повідомляє. Середній заробіток працівнику нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 (далі - Порядок), виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю мобілізації. Виходячи з положень даного Порядку, середньоденна заробітна плата, яка зберігається за мобілізованим працівником, який був мобілізований у перший день своєї роботи на підприємстві, обчислюється шляхом ділення посадового окладу, встановленого йому в штатному розписі, на число робочих днів місяця, в якому він мав приступити до роботи та в якому його було мобілізовано. При цьому, при обрахунку середньої заробітної плати працівника враховується не тільки його посадовий оклад на підприємстві або фактично виплачена заробітна плата, але й нараховані та виплачені премії як складові частини заробітної плати. Позивач ОСОБА_1 пропрацював на посаді експедитора відділу «Інтернет магазин» Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» 8 робочих днів у серпні 2020 року, та 15 робочих днів у вересні 2020 року а всього 23 робочих дня. Згідно листа відповідача за вих. № 21 від 10 лютого 2020 року (на адвокатський запит), за серпень 2020 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 1 694,49 гривень та премію за серпень 2020 року в сумі 6 019,71 гривень, а всього 7 714,20 гривень. Крім того, за період з 01 по 21 вересня 2020 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 3 842,73 гривень та премію за вересень 2020 року в сумі 11 330,17 гривень, а всього 15 172,90 гривень. Таким чином, за 24 відпрацьованих позивачем робочих дня відповідач нарахував позивачу загальну суму заробітної плати в розмірі 5 537,22 гривень та загальну суму премії в розмірі 17 349,88 гривень, а всього 22 887,10 гривень. За таких обставин, враховуючи роз`яснення Міністерства соціальної політики України у листі від 11 серпня 2014 року за № 1146/13/84-14, середньоденний розмір заробітної плати позивача обраховується наступним чином: 22887 грн. 10 коп. / 23 = 995,09 гривень. Отже, сума дійсної середньоденної заробітної плати позивача станом на момент початку проходження ним військової служби (22 вересня 2020 року) складає 995,09 гривень, а не 344,25 гривень, як помилково вважає відповідач. Відповідно, за весь час, починаючи з моменту проходження позивачем військової служби за контрактом, відповідач неправильно обраховує і виплачує позивачу середній заробіток на підприємстві, в результаті чого утворилася значна (істотна) сума недоплаченої середньої заробітної плати.

Обрахування середнього заробітку позивача (до 19 липня 2022 року) здійснюється наступним чином: за вересень 2020 року (починаючи з 22 числа), за 7 робочих днів, позивачу мало бути нараховано 6 965,63 гривень (995,09?7=6 965,63); за ІV квартал 2020 року (жовтень, листопад, грудень 2020 року), за 64 робочих дні, позивачу мало бути нараховано 63 685,76 гривень (995,09?64=63 685,76); за 2021 рік, за 250 робочих днів, позивачу мало бути нараховано 248 772,50 гривень (995,09?250=248 772 ,50); за І квартал 2022 року, за 61 робочий день, позивачу мало бути нараховано 60700,49 гривень (995,09?61=60 700,49); за ІІ квартал 2022 року, за 65 робочий день, позивачу мало бути нараховано 60 700,49 гривень (995,09?65=64 680,85); за період з 01 липня 2022 року по 18 липня 2022 року (включно), за 12 робочих днів, позивачу мало бути нараховано 11 941,08 гривень (995,09?12=11 941,08). Таким чином, за період з 22 вересня 2020 року по 18 липня 2022 року (момент внесення змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП) позивачу мало бути нараховано середній заробіток на підприємстві в загальній сумі 456 746,31 гривень. З цієї суми відповідач повинен був утримати податки та збори (ПДФО у розмірі 18 % і військовий збір 1,5 %) і виплатити позивачу середній заробіток в загальній сумі 272 356,13 гривень. Не зважаючи на це, згідно наданих на адвокатські запити відповідей відповідача за вих. № 21 від 10 лютого 2022 року та за вих. № 24 від 18 лютого 2022 року, за період з 22 вересня 2020 року по січень 2022 року включно відповідач безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства, нарахував позивачу середній заробіток лише в сумі 209 555,20 гривень. Крім того, з виписки ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 26 серпня 2022 року по банківському рахунку позивача, на який відповідач здійснював виплату заробітної плати, вбачається, що за період з 01 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року включно відповідач сплатив позивачу 62941,97 гривень, утримавши при цьому 19,5 % податків, а саме 15 246,81 гривень. Таким чином, за період з 01 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року включно відповідач нарахував позивачу середній заробіток лише в сумі 78188,78 гривень. Загалом за період з 22 вересня 2020 року по 18 липня 2022 року включно відповідач нарахував позивачу середній заробіток лише в сумі 287 743,98 гривень (209 555,20 + 78 188,78 = 287 743,98). Виходячи з наведеного, сума недоплаченої заробітної плати позивача з боку відповідача складає 169002,33 гривень (456 746,31 287 743,98 = 169 002,33).

В частині вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, представник позивача зазначив, що 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку на адресу Київського районного суду м. Харкова направив аналогічну позовну заяву від 22 лютого 2022 року, в якій просив стягнути з відповідача Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» на користь позивача ОСОБА_1 недовиплачений середній заробіток в сумі 128 775,40 гривень (нарахований до моменту подання позовної заяви 22 лютого 2022 року). На час подання першої позовної заяви (22 лютого 2022 року) частина друга статті 233 КЗпП була викладена в наступній редакції: «У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком». Таким чином, станом на 22 лютого 2022 року строк звернення до суду із позовом про стягнення належної особі заробітної плати (в тому числі недонарахованої) не був обмежений. Відповідно, ОСОБА_1 вчасно звернувся до суду за захистом своїх прав. ОСОБА_1 сподівався, що його перший позов буде розглянутий судом по суті. Однак, в кінці листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 , отримавши вперше короткочасну відпустку від несення військової служби, з відомостей, що розмішені на офіційному веб-ресурсі «Судова влада України» та Укрпошти, дізнався, що його позов не був доставлений до Київського районного суду м. Харкова, не був зареєстрований в суді і, відповідно, не був розглянутий по суті. 24 лютого 2022 року російська федерації здійснила збройний напад на Україну, в результаті чого на всій території України було введено воєнний стан. В цей час більшість державних органів та органів місцевого самоврядування припинили свою роботу. Робота підприємств зв`язку була істотно порушена. Відправлення судочинства в судах міста Харкова було суттєво обмежено (за виключенням невідкладених справ). Більш того, більшість судів м. Харкова взагалі припинили відправлення судочинства. Як наслідок - цінний лист від 22 лютого 2022 року із позовною заявою до Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» Київський районний суд м. Харкова не отримав, вказаний позов не був зареєстрований у Київському районному суді м. Харкова і за ним не вирішувалось питання про відкриття провадження. Отже, перший вчасно поданий позов ОСОБА_1 від 22 лютого 2022 року, скоріш за все, був втрачений в процесі пересилки до суду. Оперативно відслідковувати інформацію про свій позов ОСОБА_1 , не мав можливості, оскільки з 24 лютого 2022 року безперервно знаходиться в лавах Збройних Сил України. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022 року, що набрав чинності 19.07.2022 року, до частини першої та другої статті 233 КЗпП було внесено зміни та визначено трьохмісячний строк для звернення із заявою про виплату заробітної плати із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Але до 19 липня 2022 року ОСОБА_1 не мав жодної реальної можливості повторно подати (переподати) цей позов, оскільки, як вже зазначалось, він безперервно знаходиться в лавах Збройних Сил України і брав (і наразі бере) активну участь у бойових діях, спрямованих на захист суверенітету та територіальної цілісності України. Цей позов був складений і вдруге поданий до суду (переподаний), як тільки у позивача ОСОБА_1 видалась короткострокова можливість відлучитися від військової служби. Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 вперше вчасно звернувся до суду із цим позовом 22 лютого 2022 року (але він не був розглянутий судом з незалежних від нього причин), беручи до уваги перебування позивача в лавах Збройних Сил України як станом на момент прийняття і набрання чинності Законом № 2352-ІХ, так і станом на момент подання цього позову (і, як наслідок, відсутність можливості перевірити процесуальний рух першого позову, або переподати позовну заяву тоді, коли є бажання чи необхідність), а також з огляду на тривалу необізнаність позивача щодо процесуального руху першого позову, позивач ОСОБА_1 вважає і наполягає на тому, що він пропустив строк з очевидно поважних і об`єктивних причин, що не залежать від його волі та бажання, а знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку із військовою агресією російської федерації проти нашої країни, введенням на території України воєнного стану та перебуванням позивача в лавах Збройних Сил України. З огляду на викладене, позивач просить поновити строк на звернення до суду із цим позовом на підставі ст. 234 КЗпП.

Крім того, позивач вважає, що зміни, передбачені Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022 року, який набув чинності з 19 липня 2022 року, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки період нарахування середнього заробітку був здійснений до 19 липня 2022 року тобто до моменту набрання вказаним Законом чинності.

14 лютого 2023 року представник позивача Мамай А.С. через Систему «Електронний суд» подав відповідь на позов, в якій, окрім зазначених у позові обставин, зазначив про наступні обставини. Так, заперечуючи проти позиву, відповідач вказує, що позивач неправильно визначив кількість відпрацьованих робочих днів (23 дні замість 26 днів). Позивач категорично заперечує проти такого твердження відповідача і наполягає на тому, що за період серпень-вересень 2020 року він відпрацював 23 робочі дні. Обов`язок доказування у трудових спорах покладається на роботодавця. Однак, цей обов`язок відповідач належним чином не виконав. До відзиву на позов додано копії документів з наступною назвою: «Табель обліку робочого часу ТОВ «Експансія»/Харківська філія ТОВ «Експансія»/Відділ «Інтернет-магазин» за серпень 2020 року» і «Табель обліку робочого часу ТОВ «Експансія»/Харківська філія ТОВ «Експансія»/Відділ «Інтернет-магазин» за вересень 2020 року». На цих копіях стоїть відмітка «Згідно з оригіналом» і печатка ТОВ «Експансія». Однак, самі по собі ці документи не містять жодних офіційних (обов`язкових) реквізитів: ані дати складення документу, ані назви посадової особи, що його склала, ані підпису цієї посадової особи, ані печатки підприємства на оригіналі цього документу. Представник просить звернути увагу на те, що форму Табеля обліку робочого часу (типова форма № П-5) затверджено Наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року за № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації та статистики праці». Вказана форма, крім іншого, передбачає обов`язкові реквізити цього документу: прізвище, ім`я та по-батькові та підпис відповідальної особи (за ведення табелю) із зазначенням назви її посади на підприємстві; прізвище, ім`я, по-батькові та підпис керівника підприємства (структурного підрозділу) із зазначенням посади цієї особи; прізвище, ім`я, по-батькові та підпис працівника кадрової служби із зазначенням посади цієї особи. Натомість надані відповідачем табелі таких реквізитів не містять. Більш того, надані відповідачем табелі взагалі не містять будь-яких реквізитів (дата, підпис, посада відповідальної особи тощо), які б дозволяли визнати їх офіційними документами. Представник позивача вважає, що визнати зазначені докази належними і допустимим у справі не вбачається можливим. Будь-яких інших доказів на підтвердження відпрацювання позивачем 26 робочих днів відповідач не надав, а відтак останній не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок і належним чином не довів, що позивач відпрацював на підприємстві 26 робочих днів, а не 23 робочі дня.

Крім того, всі інші надані відповідачем разом із відзивом копії документів є недопустимим доказами, оскільки вони не посвідчені належним чином. Відзив відповідача підписав його представник Карпенко К. В., однак копії документів не містять дати засвідчення документів, підпису особи, яка його засвідчила, а також її даних.

Крім того, посилаючись на четверте речення пункту третього Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100, відповідач стверджує, що при обрахунку середнього заробітку позивача на підприємстві виплачені позивачу премії за серпень та вересень 2020 року мають враховуватись не повністю, а пропорційно відпрацьованому часу. Проте позивач не погоджується з такими доводами відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до абзаців першого-третього пункту другого Розділу ІІ Порядку (в редакції, станом на час спірних правовідносин), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Отже, чинне законодавство розрізняє чотири форми (види) розрахунку середньої заробітної плати: середня заробітна плата за останні 12 календарних місяців роботи (для цілей обрахунку оплати відпустки чи її компенсації); середня заробітна плата за фактичний час роботи тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку (для цілей обрахунку оплати відпустки чи її компенсації); середня заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи (для цілей збереження середньої заробітної плати у всіх інших випадках); середня заробітна плата за фактично відпрацьований час у разі, якщо працівник пропрацював менше двох календарних днів (для цілей збереження середньої заробітної плати у всіх інших випадках). Водночас, відповідно до четвертого речення пункту третього Розділу ІІІ Порядку, на який посилається відповідач, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Позивач пропрацював на підприємстві менше 2 календарних місяців, а тому в даному випадку позивачу має бути обрахована середня заробітна плата не за останні два календарні місяці, а за фактично відпрацьований час. Водночас, четвертим реченням пункту третього Розділу ІІІ Порядку не передбачено пропорційне врахування премії при обрахунку середньої заробітної плати за фактично відпрацьований час (у випадку, якщо працівник пропрацював менше 2 місяців на підприємстві). Таке пропорційне врахування премії застосовується лише у випадку, що якщо працівник пропрацював на підприємстві не менше 2 календарних місяців, і, відтак, середня заробітна плата обраховується за останні 2 календарні місяці роботи. Отже, четверте речення пункту третього Розділу ІІІ Порядку не поширюється на спірні правовідносини сторін і їх не регулює. Це пояснюється тим, що при виплаті позивачу премії за серпень 2020 року та за вересень 2020 року відповідач вже застосував пропорційний підхід її обрахунку залежно від фактично відпрацьованого часу (враховуючи, що ані в серпні 2020 року, ані у вересні 2020 року позивач не пропрацював повний календарний місяць). Отже, повторно застосовувати пропорційне нарахування на премію, яка була виплачена пропорційно відпрацьованому часу підстав не вбачається, оскільки такий порядок обрахунків в даному випадку не передбачено чинним законодавством.

Крім того, відповідач зазначає, ніби позивач помилково, при обрахунку середньої заробітної плати, зарахував компенсаційні виплати працівнику за користування авто. На підтвердженні цього доводу відповідач посилається на зведені таблиці по нарахуванню та виплаті суми заробітної плати та премії ОСОБА_1 , які були надані позивачу у відповідь на адвокатські запити і подані до суду разом із позовом. Водночас, зазначені документи є виключно внутрішніми документами підприємства, що відображають суб`єктивну нічим не підтверджену позицію відповідача. Відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів і не довів, що позивач під час здійснення обов`язків дійсно використовував власне авто і йому потрібно було здійснювати певний розмір компенсаційних виплат за користування власним авто. Якщо б позивач використовував власне авто в службових цілях, між роботодавцем та працівником мав бути укладений відповідний договір використання автомобіля з компенсацією, а виплата компенсації мала здійснюватись у відповідності до умов такого договору, однак жодних таких договорів між сторонами не укладалось.

Аргументи інших учасників справи.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» Карпенко К.В. 15 березня 2023 року надала до суду відзив на позов, в якому вважала позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 18.08.2020 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду експедитора відділу «Інтернет магазин» Харківської філії ТОВ «Експансія» відповідно до наказу №211/к/тр від 17.08.2020. Згідно із штатним розкладом, затвердженим наказом №38 від 31.07.2020, оклад експедитора відділу «Інтернет магазин» становить 4745 гривень. Згідно із штатним розкладом, затвердженим наказом №45/1 від 31.08.2020, оклад експедитора відділу «Інтернет магазин» становить 5020 гривень. 22.09.2020 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом. Відповідно до табелів обліку робочого часу ХК ТОВ «Експансія», кількість відпрацьованих днів позивача склала 26 днів: 11 днів у серпні 2020 року та 15 днів у вересні 2020 року. Отже, твердження позивача щодо кількості відпрацьованих робочих днів не відповідають дійсності. У зв`язку зі змінами редакції ч. 3 ст. 119 КЗпП відповідно до закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яким в ч. 3 ст. 119 КЗпП України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" було змінено на "зберігаються місце роботи і посада", середній заробіток на підприємстві за позивачем зберігався до 19.07.2022. В листі Міністерства соціальної політики України від 11.08.2014. №1146/13/84-14 «Щодо нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам» зазначено, що Департамент заробітної плати та умов праці розглянув лист щодо обчислення середньої заробітної плати, яка зберігається за мобілізованими працівниками, та повідомляє. Середній заробіток працівнику нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 №100, виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю мобілізації. Виходячи з положень вказаного Порядку, в редакції, чинній станом на жовтень 2020 року, при обрахунку середньої заробітної плати працівника, премії враховуються, однак, не у повній сумі премії, а пропорційно часу, відпрацьованому у розрахунковому періоді. Тобто формула обрахунку премії, яка включається до обрахунку середньої заробітної плати працівника, має такий вигляд: Х = сума нарахованої премії за місяць / к-ть робочих днів у місяці *к-ть днів, відпрацьованих у періоді, де Х сума премії, яка береться для обрахування середньоденної заробітної плати.

Кількість робочих днів у місяці серпні 2020 року становила 20 робочих днів. Позивач, прийнятий на роботу 18.08.2020 та, відповідно до табелю обліку робочого часу, у серпні 2020 року відпрацював 11 робочих днів. За серпень 2020 року позивачу нараховано премію в розмірі 6019,71 гривень. Отже, з огляду на наведену формулу, та у відповідності до норм Порядку, за серпень 2020 року розмір премії, яка застосовується для обрахунку середньоденної заробітної плати становить 3 310,84 гривень: 6019,71 / 20 * 11 = 3 310,84 гривень.

Кількість робочих днів у місяці вересні 2020 року становила 22 робочих дні. Позивач з 22.09.2020 прийнятий на військову службу і, відповідно до табелю обліку робочого часу, у вересні 2020 року відпрацював 15 робочих днів. За вересень 2020 року позивачу нараховано премію в розмірі 11330,17 гривень. Отже, з огляду на наведену формулу та у відповідності до норм Порядку, за вересень 2020 року розмір премії, яка застосовується для обрахунку середньоденної заробітної плати становить 7 725,12 гривень: 11 330,17 / 22 * 15 = 7 725,12 гривень. Таким чином, позивач, при обрахунку середньоденного розміру заробітної плати помилково не застосовує до формули обрахунку норми частини 3 Порядку щодо розміру премії, у зв`язку з чим приходить до хибних висновків щодо суми премії, яка враховується при обрахунку середньої заробітної плати.

Окрім цього, при обрахунку середньоденного розміру заробітної плати, позивач помилково долучає до сум заробітних плат за серпень та вересень 2020 року суми компенсаційних виплат працівнику за користування авто, які, відповідно до норм Порядку, не входять до сум такого обрахунку. Так, у серпні 2020 року розмір нарахованих компенсаційних витрат становить 270,97 гривень, у вересні 2020 року розмір нарахованих компенсаційних витрат становить 420,00 гривень, із вказаних сум здійснено утримання податків та виплачено їх разом з сумами заробітної плати за відповідні місяці. Всупереч цьому, позивач при обрахунку середньоденного розміру заробітної плати помилково застосовує до формули обрахунку розмір заробітної плати з урахуванням компенсаційних виплат, а не суму заробітної плати відповідно окладу, у зв`язку з чим приходить до хибних висновків щодо суми заробітної плати згідно окладу, яка враховується при обрахунку середньої заробітної плати.

Отже, сума нарахованої заробітної плати у серпні 2020 року складає 1423,52 гривень, з яких 1 304,88 гривень заробітна плата згідно окладу, а 118,64 гривень доплата за роботу в святкові дні. Сума нарахованої заробітної плати у вересні 2020 року складає 3422,73 гривень згідно окладу, доплати за святкові дні були відсутні.

За період з 18 серпня по 21 вересня 2020 року позивачу нараховано заробітну плату в загальному розмірі 4846,25 гривень. Розмір премії, нарахованої за період з 18 серпня по 21 вересня 2020 року, яка, відповідно до Порядку застосовується для обрахунку середньоденної заробітної плати, становить 11 035,96 гривень. З огляду на вищенаведене, середньоденний розмір заробітної плати позивача обраховується таким чином: 4 846,25 гривень + 11 035,96 гривень / 26 = 610,85 гривень. Отже, сума дійсної середньоденної заробітної плати позивача станом на момент початку проходження ним військової служби становить 610,85 гривень.

Твердження позивача про те, що сума дійсної середньоденної заробітної плати складає 995,09 гривень є хибним, оскільки при обрахуванні середньоденної заробітної плати Позивач припускається помилки при обрахуванні кількості фактично відпрацьованих робочих днів, не застосовує норми п. 3 Порядку стосовно обрахування премії, помилково долучає до заробітної плати компенсаційні виплати, які відповідно до Порядку не відносяться до заробітної плати та платежів, що зараховуються до нарахування середньої заробітної плати. Посилання в позовній заяві позивача на те, що Відповідач нараховує середній заробіток позивачу, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати у 344,25 гривень також не відповідають дійсності. На момент надання відповіді від 19.10.2020 №122 на адвокатський запит від 07.10.2020, такий розмір вказано через відсутність інформації щодо суми премії за вересень 2020 року.

Згідно умов колективного договору ТОВ «Експансія», з якими позивач ознайомлений при прийомі на роботу, премії розраховуються, виходячи з фінансових показників у наступному місяці, що йде за місяцем, за який нараховується премія. Строки виплат премії встановлено п. 1.4. Положення про преміювання, що є додатком № 8 до Колективного договору, де зазначено що «Загальна сума премій визначається не пізніше 22-го числа кожного місяця за попередній місяць з урахуванням виконання в останньому місяці основних показників господарської діяльності Товариства за попередній місяць». Після 22 жовтня 2020 року премія позивачу нарахована відповідно до умов колективного договору, а в листопаді 2020 року розмір середньоденної заробітної плати відповідно перераховано, різницю донараховано та виплачено позивачу. Дана обставина підтверджується показниками зведеної таблиці по нарахуванню та виплаті сум заробітної плати та премії, витягами із розрахункової відомості за вересень 2020 року та жовтень 2020 року, банківською випискою, наданими позивачем. Надалі відповідач обраховує середню заробітну плату позивача, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 610,85 грн. Однак, розмір середньоденної заробітної плати адвокатськими запитами та позивачем за весь наступний період не уточнювався. Отже, відповідач правомірно нараховував середній заробіток ОСОБА_1 за весь вказаний у позовній заяві період:

1. За вересень 2020 року (починаючи з 22 числа) - 4 275,95 гривень (610,85*7 = 4275,95);

2. За IV квартал 2020 року (жовтень, листопад, грудень) за 64 робочих дні 39 094,40 гривень (610,85*64= 39,094,40);

3. За 2021 рік, за 250 робочих днів 152 712,50 гривень (610,85*250= 152 712,50);

4. За І квартал 2022 року, за 61 робочий день 37261,85 гривень (610,85*61 = 37 261,85);

5. За ІІ квартал 2022 року, за 65 робочих днів 39705,25 гривень (610,85*65 = 39 705,25);

6. За липень 2022 року, з урахуванням добровільного нарахування роботодавцем суми за весь місяць за 21 робочий день 12 827,85 гривень (610,85*21 = 12827,85).

Будь-яка заборгованість із заробітної плати станом на день подачі даного відзиву відсутня. Також представник відповідача просив звернути увагу суду на той факт, що, незважаючи на те, що після змін в законодавстві щодо припинення зберігання середнього заробітку за мобілізованими працівниками після 19.07.2022, відповідачем все ж таки було нараховано та здійснено виплату середньої заробітної плати позивачу за повний липень місяць 2022 року, з урахуванням утриманих податків зборів та інших обов`язкових платежів, у сумі 10326,42 гривень.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» Карпенко К.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рух справи.

Позовна заява подана позивачем засобами поштового зв`язку 01 грудня 2022 та надійшла до суду 08 грудня 2022 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 13 грудня 2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» про стягнення середнього заробітку не належного відповідача Харківську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» замінено належним відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Експансія», прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» про стягнення середнього заробітку, подану представником позивача ОСОБА_2 до Київського районного суду міста Харкова 17 лютого 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Наказом Директора Харківської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 17 серпня 2020 року № 211/к/тр позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 18 серпня 2020 року на посаду експедитора відділу «Інтернет магазин» Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ», умови праці з 4-годинним робочим днем.

Відповідно до положення про Харківську філію товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ», затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 15.11.2017, Харківська філія товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» є відокремленим структурним підрозділом ТОВ «ЕКСПАНСІЯ».

Згідно із штатним розкладом, затвердженим наказом №38 від 31.07.2020, оклад експедитора відділу «Інтернет магазин» становить 4745 гривень. Згідно із штатним розкладом, затвердженим наказом №45/1 від 31.08.2020, оклад експедитора відділу «Інтернет магазин» становить 5020 гривень.

22 вересня 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2020 № 197 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та вважається таким, що 22 вересня 2020 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

За період з 01 по 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату згідно окладу (в тому числі компенсація за використання авто) в сумі 3842,73 гривень, з 22 по 30 вересня 2020 року нараховано середню заробітну плату в сумі 2409,75 гривень (в тому числі компенсацію за використання авто) та виплачено після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів 5016,66 гривень. У жовтні 2020 року здійснено перерахунок середньої плати за вересень 2020 року та нараховано ОСОБА_1 додаткову виплату частини середньої заробітної плати в розмірі 1866,20 гривень, виплачено після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів 1502,28 гривень, отже в загальній сумі виплачено 6518,94 гривень. Крім того, ОСОБА_1 за вересень 2020 року нарахована премія в розмірі 11330,17 гривень та виплачено після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів 9120,79 гривень.

За період з жовтня 2020 року по січень 2022 року ОСОБА_1 нараховано середню заробітну плату в розмірі 205279,25 гривень та виплачено після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів 165249,75 гривень. У жовтні 2020 року здійснено перерахунок середньої заробітної плати за вересень 2020 та було нараховано додаткову виплату частини середньої заробітної плати в розмірі 1866,20 гривень, після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів виплачено одним платежем із заробітною платою за жовтень 1502,28 гривень.

Зазначені обставини щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати встановлені зі змісту відповіді директора Харківської філії ТОВ «Експансія» від 10 лютого 2022 року на адвокатський запит, повністю підтверджуються змістом зведених таблиць по нарахуванню та виплаті заробітної плати та премії ОСОБА_1 , витягами із розрахункових відомостей, витягами зі зведених відомостей на перерахування заробітної плати та інших виплат Харківської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ», випискою по рахунку приватного клієнта ПАТ «Банк Восток» та не заперечуються позивачем.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Згідно з абзацом четвертим статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому на даний час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та відповідно до Указу Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» діє по цей час.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/202 в Україні оголошена загальна мобілізація.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та 4 ст.119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3ст. 119 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Отже, законом було визначено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток за місцем роботи, де вони працювали на час призову.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 (п.п. 17 п. 1) внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

За таких обставин за позивачем з моменту призову на військову службу з 22 вересня 2020 року по 18.07.2022 зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, а тому наявні правові підстави для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за зазначений період, що повністю визнається відповідачем.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року, який застосовується в тому числі у випадках залучення працівників до виконання військових обов`язків (п.п.«ї» п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 3 Порядку (в редакції затвердженій Постановою КМУ від 26.04.2022) передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до Постанови КМУ від 01.09.2021 пункт 3 Порядку був викладений в наступній редакції: Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Станом на момент призову позивача на військову службу п.3 Порядку мав наступну редакцію: «При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання

підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш

тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді».

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, оскільки позивач не повністю відпрацював робочі дні у розрахунковому періоді, який складає два календарних місяці, що передують мобілізації, нараховані позивачу премії під час обчислення середньої заробітної плати мають бути враховані пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно наданого відповідачем розрахунку середньої заробітної плати, яка була нарахована та виплачена позивачу, відповідачем було враховано кількість робочих днів в серпні та вересні 2020 року (20 та 22 робочих дня відповідно), кількість фактично відпрацьованих робочих днів позивачем відповідно до табелю обліку робочого часу за серпень та вересень 2020 року, що складає 11 днів у серпні та 15 робочих днів у вересні, та суми нарахованих премій в розмірі 6019,71 гривень за серпень та в розмірі 11330,17 гривень за вересень. Отже виходячи із вимог пропорційності врахування премій за фактично відпрацьований працівником час, відповідачем правильно був визначений розмір премії, яка має застосовуватись для обрахунку середньоденної заробітної плати позивача (6019,71 / 20 * 11 = 3 310,84 гривень за серпень 2020 року та 11 330,17 / 22 * 15 = 7 725,12 гривень за вересень 2020 року).

Із наведених підстав суд не приймає доводи позивача щодо необхідності врахування суми нарахованої премії в повному обсязі при розрахунку середньоденної заробітної плати позивача.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про кількість відпрацьованих ним днів, що за його думкою складає 8 робочих днів в серпні 2020 року та 15 робочих днів в вересні 2020 року, а всього 23 дня, що не підтверджується жодними доказами.

Навпаки, згідно наданих відповідачем табелів обліку робочого часу ТОВ «ЕКСПАНСІЯ»/Харківська філія/відділ «Інтернет-магазин» за серпень та вересень 2020 року, кількість відпрацьованих позивачем днів складає 26 днів: 11 днів у серпні 2020 року та 15 днів у вересні 2020 року.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про недопустимість наданих відповідачем вищезазначених табелів обліку робочого часу з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 30 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Тобто роботодавець повинен вести облік робочого часу. Основним джерелом інформації про кількість відпрацьованого робочого часу працівників є Табель обліку використання робочого часу.

Наразі єдиним нормативним актом, який безпосередньо стосується табеля обліку використання робочого часу, є наказ Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 (далі Наказ № 489), яким затверджено типову форму № П-5 «Табель обліку використання робочого часу». Наказом № 489 визначено, що форма № П-5 має рекомендаційний характер і складається з мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. За потреби, форму можна доповнювати іншими показниками, необхідними для обліку робочого часу в конкретній організації. Крім того, наказ 489 не містить вимог щодо порядку заповнення та ведення Табелю.

Надані відповідачем табелі, складені в електронній формі, містять всі необхідні показники, необхідні для первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (лист Державної служби статистики України від 12.01.2012 р. № 9/4-10/9).

Всі надані відповідачем копії документів, у тому числі табелів обліку робочого часу, завірені належним чином, їх відповідність оригіналам засвідчена підписом представника відповідача, який подає ці докази, із зазначенням дати засвідчення, що відповідає положенням ст.95 ЦПК України, яка містить вимоги до письмових доказів.

Суд також погоджується з доводами відповідача щодо помилкового зарахування позивачем до сум заробітних плат за серпень та вересень 2020 року суми компенсаційних виплат працівнику за користування авто виходячи з наступного.

Компенсаційні виплати - відшкодування затрат, здійснених працівникам при виконанні трудових обов`язків, в т.ч. виплати компенсації працівникам, які використовують свої інструменти, автомобілі для потреб підприємства, умови та порядок яких встановлені КЗпП та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.125 КЗпП працівники, які використовують свої інструменти для потреб підприємства, установи, організації, мають право на одержання компенсації за їх зношування (амортизацію).

Розмір і порядок виплати цієї компенсації, якщо вони не встановлені в централізованому порядку, визначаються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з працівником.

Тобто, компенсація витрат за користування автомобілем працівника в господарській діяльності підприємства нараховується лише за час використання такого авто в межах робочого часу, а весь інший час працівник використовує своє авто на власний розсуд. А витрати, пов`язані з експлуатацією авто працівника в своїй діяльності, підприємство компенсує в розмірі, визначеному за домовленістю з працівником.

Щоб оформити компенсацію, працівникові досить подати заяву з проханням дозволити використовувати власний автомобіль під час виконання трудових обов`язків, а керівнику видати відповідний наказ про компенсацію. Таким чином, нормами законодавства про працю не передбачено обов`язкового укладення договору на використання працівником власного автомобіля в господарській діяльності підприємства.

Аналогічне роз`яснення міститься у листі ГУ Міндоходів від 22.08.2014 р. № 7720/10/26-1517-01-07 та категорії 103.04.

З наданої відповідачем зведеної таблиці по нарахуванню та виплаті сум заробітної плати та премії ОСОБА_1 вбачається про нарахування та виплату позивачу компенсації за використання авто в серпні 2020 року в сумі 270,97 гривень та в вересні 2020 року в сумі 420 гривень, при цьому позивачем не оспорюється правильність нарахування йому суми заробітної плати, яку він фактично отримав, тобто позивач погодився з нарахуванням йому даної компенсації на момент нарахування та отримання ним заробітної плати.

Відповідно до пп. «е» п. 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року (також в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), компенсаційні виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Отже, на підставі вищевикладеного суд вважає правильним та таким, що повністю відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року, здійснений відповідачем розрахунок середнього заробітку з часу призову позивача на військову службу і до 19 липня 2022 року (набрання чинності закону, яким внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України).

За даним розрахунком відповідачем за період з 18 серпня по 21 вересня 2020 року (до прийняття позивача на військову службу) позивачу нараховано заробітну плату в загальному розмірі 4846,25 гривень. Розмір премії, нарахованої за період з 18 серпня по 21 вересня 2020 року, яка, відповідно до Порядку застосовується для обрахунку середньоденної заробітної плати, становить 11035,96 гривень. Середньоденний розмір заробітної плати позивача обраховується таким чином: 4 846,25 гривень + 11 035,96 гривень / 26 відпрацьованих днів = 610,85 гривень, який і був врахований відповідачем при розрахунку середнього заробітку позивача з 22 вересня 2020 року по 19 липня 2022 року.

Позивачем не надано до суду жодних доказів, який б спростовували правильність нарахування відповідачем середнього заробітку ОСОБА_1 за зазначений період.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо строку звернення з позовом до суду

Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до ст.234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через відсутність порушеного права позивача, то суд не вирішує питання щодо застосування строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Щодо судових витрат.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ», , місцезнаходження: 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5.

Повне рішення складено 31 травня 2023 року.

Суддя Т.В. Бобко