Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4129/23
Номер провадження2/711/1546/23
РІШЕННЯ
04 грудня 2023 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди та як на обґрунтування вимог зазначає, що 20.03.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О. визнав дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради протиправними та скасував рішення Департаменту соціальної політики від 21.09.2022 про відмову у призначенні житлової субсидії з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року. Зазначає, що відповідачем викривлена інформація про наявність у позивача боргу за послуги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Указує, що отримує житлову субсидію з 2015 року, але виключно за рішеннями судів. Щодо рішення у адміністративній справі зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_1 регулярно сплачувала витрати за надання комунальних послуг і борг, який виник, є боргом інших осіб, а не позивача ОСОБА_1 , оскільки квартира є комунальною, а не приватною. Додає, що є інвалідом 1 групи опорно- рухового апарату, їй призначені дві операції, вона перенесла інфаркт, хворіє на гіпертонію.
Відповідач надіслав до суду відзив, у якому зазначає, що позивачем не обґрунтовано указаний розмір шкоди та він не підтверджений доказами. Вважає, що позивачем обраний не належний спосіб захисту права. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач звернулась до суду з відповіддю на відзив. Указує, що через судові рішення у справі щодо субсидії та їх оскарження не могла сплачувати квартирну плату, купувати ліки, у неї були відсутні кошти на придбання продуктів харчування, вона голодувала, бувало втрачала свідомість. Про це боялась сказати дітям, бо вони мають не великі доходи. ЇЇ примусово годувала її подруга. Це все приносило їй душевні, моральні, фізичні страждання.
У своєму запереченні представник відповідача заперечує факт підробки документів працівниками департаменту. Також, працівниками департаменту не здійснювався вплив на працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Ухвалою суду з занесення до протоколу судового засіданні від 06.10.2023 залучено до справи в якості третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача заперечував щодо задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позов є необґрунтованим та з підстав, заявлених у відзиві. Зазначає, що правильним відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Звертаючись до суду з даним позовом та безпосередньо у судовому засіданні позивач стверджує, що винесенням відповідачем рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії їйбула завдана моральна шкода, яка полягає, у стражданнях, які вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого вона мала погане самопочуття, пригнічений настрій.
Також, зазначила, що розмір моральної шкоди підтверджується тим, що винесене незаконно рішення потягло за собою відсутність коштів, та, як наслідок, голодування, неможливість придбання продуктів харчування та ліків, вона боялась звернутись за допомогою до дітей, бо це б також викликало їх хвилювання, це все приносило їй душевні, моральні, фізичні страждання.
Положеннями статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статей 3,56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у статті 1167 ЦК України, відповідно до положень частини якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).
Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
В даному випадку, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/222/23 від 20.03.2023, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.
Зазначеною бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, глибину її страждань, вік позивача та наявність 1 групи інвалідності, а також принципи розумності та справедливості та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Суд зауважує також, що указана сума не призведене до штучного збагачення позивача.
Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано, як і не надано доказів сторонами у справі щодо обґрунтовано меншої суми відшкодування моральної шкоди.
Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 263, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст буде виготовлений 09.12.2023.

Головуючий: Н. М. Кондрацька