Справа № 444/2338/19
Провадження № 2/444/26/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація Львівської Міської Ради, державний нотаріус Жовківської ДНК Галань О.Я., ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду із даною позовною заявою, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , законним представником якого являється його мати ОСОБА_3 .

В обгрунтування своїх вимог покликалася на те, що вона є рідною дочкою ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їй стало відомо, що її покійний батьком заповів усе майно іншій особі, а саме ОСОБА_2 , законним представником якого являється його мати ОСОБА_3 . Такий заповіт посвідчений в Зашківській сільській раді Жовківського району Львівської області головою с/р ОСОБА_14. Оскільки батько все майно заповів іншій особі, тим саммим позбавив її права на спадкування. Вказує, що батько був похилого віку, останні п`ять років хворів та майже не бачив, а тому самостійно підписати такий заповіт не міг. Отже вважає, що такий заповіт не відображає батькової волі.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив такий задоволити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача, третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просили в позові відмовити, оскільки такий безпідставний.

ОСОБА_4 пояснила, що покійний ОСОБА_6 є її другим чоловіком з яким одружилися, оскільки він та вона вдовіли. ОСОБА_5 є дочкою покійного ОСОБА_6 яка виїхала в білорусію ще в молодому віці, приблизно 1990 роки. Матір ОСОБА_5 зловживала алкоголем та приблизно 1999 померла. ОСОБА_5 приїжджала на похорон матері, однак по тому більше не приїжджала, інтересами батька не цікавилася. Коли помер ОСОБА_6 , вона на похорон до батька теж не приїхала, однак з`явилася через пару місців з метою отримання спадщини. Вказує, що покійний ОСОБА_6 з приводу своєї дочки, яка не цікавилася ним, переживав. Він був хорошим чоловіком, грамотним, такий що користувався авторитетом в селі, усі в селі його любили. Додатково пояснила, що її дочка ОСОБА_3 одружилася та народила сина якого назвали ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ). Покійний ОСОБА_6 дуже любив малого ОСОБА_6, проводив з ним багато часу, як з рідним онуком, мабуть саме щерез це і заповів йому своє майно. Також пояснила, що ОСОБА_6 практично до останніх своїх днів був при ясній памяті, він не хворів, мав хороший зір і не потребував навіть окуляри. В той день коли ОСОБА_6 писав заповіт, заповіт і писала вона. ОСОБА_8 не потребував жодної допомоги, переконана, що це воля покійного ОСОБА_6 .

Інші сторони в судове засідання не прибули.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Зважаючи на дотримання судом вимог норм ст. 223 ЦПК України, ст. 240 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися у судове засідання без повідомлення поважних причин такої неявки, оскільки підстави для відкладення судового засідання чи оголошення перерви відсутні.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 віці 77 років, про що 13.03.2019 складено відповідний актовий запис № 07, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 був батьком ОСОБА_10 , яка після одруження змінили своє прізвище на ОСОБА_11 , що стверджується свідоцтвами про народження та одруження.

Як вбачається із заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_12 звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Із копії заповіту від 10.08.2018 р. вбачається, що ОСОБА_6 все своє майно заповів ОСОБА_2 . Такий заповіт посвідчений в Зашківській сільській раді сільським головою ОСОБА_14.

Предметом спору у цивільній справі є визнання заповіту недійсним.

Судом призначалася за клопотанням представника позивача судово-почеркознавча експертиза з приводу виконання підпису в заповіті від імені ОСОБА_13 - ОСОБА_13 . На дослідження експерту надавались обидва оригінали заповіту, журнал реєстрації заповітів, документи з особової справи ОСОБА_13 за місцем його роботи.

Відповідно до висновку експерта від 14.09.2023 р. № 3029, підписи від імені ОСОБА_6 в двох примірниках заповіту, журналі реєстрації нотаріальних дій, в документах з місця роботи ОСОБА_6 , а саме заяві про припинення трудоворго договору в графі підпис працівника - виконані однією особою.

Таким чином, достовірність підпису ОСОБА_6 в оспорюваному заповіті сумнівів не викликає.

Поряд з тим, судом було допитано в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Усі свідки в судовому засіданні ствердилит, що ОСОБА_6 до останніх днів свого життя був при свідомості, був грамотним чоловіком, який вмів писати, читати, користувався авторитетом серед односельчан. Не хворів на якісь хронічні захворювання, в тому числі психічні. ОСОБА_14 пояснила, що оскаржуваний заповіт посвідчувався нею. ОСОБА_6 того дня прийшов писати заповіт разом із свою дружиною, яка також складала заповіт від свого імені. Стверджує, що ОСОБА_6 був здоровий, при ясній памяті і сам особисто підписував заповіти та проставляв підпис в журналі нотаріальних дій.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також суд звертає увагу, що однією із підстав визнання заповіту недійсним було зазначено позивачкою неможливість посвідчення такого заповіту ОСОБА_6 через його фізичний стан.

Разом з тим, жодних доказів такого суду не представлено, не представлено і доказів звернення за медичною допомогою ОСОБА_6 в заклади охорони здоров`я.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак при поданні позовної заяви та впродовж розгляду цивільної справи позивачі не скористалися своїм процесуальним правом та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував те, що ОСОБА_6 хворів, та внаслідок хвороби не міг підписати заповіт. Навпаки в судовому засіданні свідки ствердили, що ОСОБА_6 добре бачив, до останніх своїх днів ходив без сторонньої допомоги.

Суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснював представнику позивачам процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема питання призначення експертизи.

Суд враховує, що з клопотанням про призначення відповідної посмертної судової психіатричної експертизи жодна із сторін, в тому числі позивач не зверталися.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені позивачами доводи щодо недійсності заповіту не підтверджені належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами, а відтак, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачці судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація Львівської Міської Ради, державний нотаріус Жовківської ДНК Галань О.Я., ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою від 09.09.2019 р., а саме - заборону державному нотаріусу Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. видавати ОСОБА_2 , законним представником якого являється його мати ОСОБА_3 свідоцтво про спадщину.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду.

Примірник даного рішення в частині скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання даним рішенням законної сили надіслати всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а саме сторонам по справі та для виконання державному нотаріусу Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я.

Оригінали документів /на чотирьох аркушах/ наданих Львівським МКП "Львівводоканал" згідно їхнього супровідного від 25.09.2020 р. № 9345-Ю /а.с. 162 том 1/, які знаходяться в окремому файлі справи /а.с. 163 том 1/;

оригіналом пенсійної справи ОСОБА_6 , яка знаходиться в матеріалах справи в окремому конверті скріпленому степлером до довідкового листа обгортки справи (том 1);

оригінал заповіту ОСОБА_6 складеного і посвідченого 10.08.2018р. Зашківським сільським головою ОСОБА_14 (реєстр № 55) наданий суду Жовківською державною нотаріальною конторою, який знаходиться в окремому полієтиленовому файлі разом із супровідним листом зав. Жовківської ДНК від 06.04.2021 р.;

оригінал журналу реєстрації нотаріальних дій Зашківської сільської ради за 2018 р. на 99-ти аркушах де на а.с. 25 під номером 55 міститься запис нотаріальної дії від 10.08.2018 р. та книгу заповітів Зашківської сільської ради за 2016-2018 роки на 94-х аркушах де на а.с. 79 міститься другий примірник оригіналу заповіту ОСОБА_6 складеного і посвідченого 10.08.2018р. Зашківським сільським головою ОСОБА_14 (реєстр № 55), після набрання даним судовим рішенням законної сили - повернути відповідним володільцям у розпорядженні яких вони знаходилися.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07 грудня 2023 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.