ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/4324/21

Головуючий у першій інстанції Фетісова Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/854/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Патук А.А.

Заявник: Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Боржник: ОСОБА_1

Стягувач: Лівак Лілія

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Лівак Лілія

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року у справі за поданням старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко Анни Олександрівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку (суддя Фетісова Н.В.), постановлену о 16 год. 40 хв. у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу грошових коштів у розмірі 170 000 грн по розпискам від 21 листопада 2019 року та 01 лютого 2021 року. Позов мотивовано тим, що 21 листопада 2019 року та 01 лютого 2021 року відповідачкою було особисто підписано розписки про отримання грошових коштів в борг 100 000 грн та 70 000 грн відповідно. 25 жовтня 2021 року ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_3 лист-претензію щодо повернення коштів, але борг не повернуто, що змусило позивачку звернутися за захистом порушеного права до суду.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за розписками від 21 листопада 2019 року та 01 лютого 2021 року в сумі 170 000 грн та судові витрати.

На виконання вказаного рішення суду 07 червня 2022 року судом було видано виконавчий лист, який стягувачкою подано на виконання до органу виконавчої служби (а.с.64, 65).

Постановою старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Наумейко А.О. від 08 червня 2022 року відкрито виконавче провадження (а.с.63). Також постановами старшого державного виконавця Наумейко А.О. від 08 червня, 20 липня, 15 серпня 2022 року накладено арешт на майно і кошти боржника (а.с.57, 58, 62).

23 листопада 2022 року ОСОБА_2 подала старшому державному виконавцю заяву про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку (а.с.53).

20 січня 2023 року Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Прилуцький ВДВС) звернувся до суду із поданням, в якому просив надати дозвіл державному виконавцю звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_3 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0593, розташовану по колишньому КСП «Нове життя», в розмірі 5,0222 га. Подання мотивоване тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження №69187785. Боржник, будучи обізнаним про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження, не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення суду. Загальна заборгованість по виконавчому провадженню становить 195 095,17 грн (борг 177 154 грн, витрати виконавчого провадження 225,74 грн та виконавчий збір 17 715,40 грн). Із заяви стягувача стало відомо, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2022 року за боржником визнано право власності на земельну частку (пай) у розмірі 5,0222 га у КСП «Нове життя» (кадастровий номер :02:000:0593).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року в задоволенні подання старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко А.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено. Ухвалу суду мотивовано тим, що успадкована ОСОБА_3 земельна частка (пай) площею 5,0222га є лише правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, а тому не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, зазначені обставини у своїй сукупності доводять, що навіть у разі задоволення судом даного подання, реалізувати право на земельну частку (пай) площею 5,0222 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, через електронні торги буде не можливо, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду та прийняти нове судове рішення про задоволення подання. Апеляційна скарга мотивована тим, що у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0593 міститься інформація про те, що конкретній земельній ділянці площею 5,0222 га присвоєно такий кадастровий номер з 2012 року, землі сільськогосподарського призначення 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Фактично вказана у поданні земельна ділянка є сформованою та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, з присвоєнням кадастрового номеру з визначенням конкретних меж та може бути предметом реалізації. Стягувачка вважає, що суд передчасно та необгрунтовано дійшов висновку, що у разі задоволення подання неможливо реалізувати спірну земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

За матеріалами справи встановлено, що у справі № 742/1581/22 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Нове життя» Чернігівська область, Прилуцький район, с.Ковтунівка, в розмірі 5,0222 га в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.88-90).

Відповідно до ч.9 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру 29 грудня 2012 року було зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0593 площею 5,0222 га, землі сільськогосподарського призначення, 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник Прилуцька районна державна адміністрація (а.с.103-104). Право оренди вказаної земельної ділянки строком дії до 29 грудня 2024 року передано сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Цукровик» (а.с.107).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року за ОСОБА_3 не визнавалося право власності на конкретну земельну ділянку (зокрема з кадастровим номером :02:000:0593), а успадкована нею земельна частка (пай) площею 5,0222 га є лише правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель. Відповідно суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наумейко А.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги, що вказана у поданні земельна ділянка є сформованою та зареєстрована в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру з визначенням конкретних меж та може бути предметом реалізації, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не встановлено, що саме на цю земельну ділянку визнано право за боржником ОСОБА_3 .

Зазначення у рішенні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року про наявність нерозподіленої земельної частки (паю) за №358, кадастровий номер :02:000:0593, площею 5,0222 га, яку можна виділити ОСОБА_3 , вказують на можливість вчинення певних дій в майбутньому, які не можуть бути підставою для звернення стягнення на таке майно на даний час.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлено 7 червня 2023 року.

Головуючий: Судді: