ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/317/21

провадження № 22-ц/4809/719/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа за зустрічним позовом - орган опіки та піклування Кропивницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2023 в складі головуючої судді Шевченко І. М.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заяви і ухвали суду першої інстанції.

20.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.03.2021 ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, в якому просила поновити пропущений з поважних причин строк подання зустрічного позову, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , за місцем проживання матері, та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.03.2023 ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати явку дитини ОСОБА_3 на спілкування матері ОСОБА_2 з донькою у присутності психолога ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_1 ) щотижня (на одне заняття тривалістю 1 година), за попереднім узгодженням сторонами дати та часу, протягом 01.04.2023 - 30.04.2023, не чинити перешкоди в особистому спілкуванні (без його присутності та приступності родичів по лінії батька) дитини ОСОБА_5 та матері ОСОБА_2 , та приводити дитину щоп`ятниці о 17.00 годині до місця проживання матері, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та залишати дитину у матері для спілкування з нею до 18.00 годин кожної неділі, починаючи з 05.05.2023 і до винесення рішення у справі.

Заява обґрунтована там, що після припинення сторонами спільного проживання дитина постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , останній за сприяння своєї матері та сестри з того моменту перешкоджає у будь-яких формах спілкування матері з донькою. З цього приводу ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів, а в подальшому це стало підставою для її звернення до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини.

Наразі, спілкування її з донькою відбувається з дозволу батька, однак завжди у його присутності чи у присутності родичів по лінії батька, тільки за місцем проживання дитини. Ставлення дитини до неї погіршується з кожним днем, дитина висловлює «дорослі міркування», які явно не є її власними з огляду на вік та вміння їх формулювати, звинувачує матір у розпаді сім`ї. Крім того, в присутності батька дитина отримує його дозвіл на висловлення своєї позиції, категорично відмовляється від зустрічей з мамою поза межами свого місця проживання та за відсутності батька. ОСОБА_2 ініціювала роботу з психологом, і ОСОБА_1 після тривалих умовлянь лише кілька разів привів доньку до психолога, а потім, посилаючись на її небажання спілкуватися з психологом та матір`ю, неодноразово відмовляв у наступних зустрічах з відповідним спеціалістом. Протягом двох років вона позбавлена можливості безперешкодного особистого спілкування з донькою, без присутності інших осіб, та в обраному нею місці. Вважає, що така поведінка дитини свідчить про наявність впливу з боку позивача та його рідних, що, окрім іншого, підтверджується й висновком експерта, складеного за результатами психологічної експертизи дитячо-батьківських відносин.

ОСОБА_2 зазначала, що у разі задоволення позову про визначенням місця проживання дитини їй необхідно буде забрати дитину з її теперішнього місця проживання, а обмеження її у вільному, безперешкодному та особистому спілкуванні з донькою може призвести до утруднення виконання рішення суду (чи взагалі неможливості його виконання) у зв`язку з погіршенням стосунків між нею та донькою через вплив позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2023 заяву задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечувати явку дитини ОСОБА_3 на спілкування ОСОБА_2 з донькою у присутності психолога ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_1 ) щотижня (на одне заняття тривалістю 1 година), за попереднім узгодженням сторонами дати та часу, протягом 01.04.2023 року - 30.04.2023 року.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в особистому спілкуванні (без його присутності та приступності родичів по лінії батька) дитини ОСОБА_5 поза місцем проживання дитини щоп`ятниці о 17.00 годині та залишати дитину у матері для спілкування з нею до 18.00 годин кожного тижня, починаючи з 05.05.2023 року і до винесення рішення у справі.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції врахував, щоОСОБА_1 сам був ініціатором врегулювання спору між ним та ОСОБА_2 в позасудовому порядку, не заперечував бажання дитини спілкуватись з психологом ОСОБА_4 , відсутня можливість належного спілкування матері з донькою за відсутності та згоди батька.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Вишня Г. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаної ухвали суду.

Вказує, що у матеріалах є висновок судово-психологічної експертизи батьківсько- дитячих відносин та при допиті судового експерта в судовому засідання, якою зазначено, що з`ясування відносин дитини із батьками, здійснювалася в коридорі закладу а невідповідному кабінеті. Окрім того в матеріалах справи містяться ще висновки психологів щодо психологодіагностичних обстежень, що містять актуалізовану інформацію щодо психофізіологічних та індивідуальних особливостей дитини; оцінку психоемоційного розвитку дитини; особливості та характер стосунків дитини з кожним із батьків, психоемоційне благополуччя в середовищі перебування, необхідність врахування бажання дитини при вирішенні питання про побачення з матір`ю тощо. Окрім того, позивач по зустрічному позові не з`ясувала місце перебування дитини, розпорядок дня дитини, зайнятість батька ОСОБА_1 (чи має можливість батько забезпечити у відповідний час для матері дитини можливість спілкування із донькою з урахуванням його робочого часу, зайнятості тощо), а також висновки за результатами судової психологічної експертизи, психологодіагностичних обстежень.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанці має брати до уваги інтереси не тільки позивача по зустрічному позові, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 755/5133/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

ОСОБА_2 не виявляла бажання зустрічатися з донькою, в той час, як вона неодноразово ініціював таку зустріч, нею не обґрунтовано належним чином того, що вказаний у заяві захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення зустрічного позову, не обґрунтовано також ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі не вжиття такого заходу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник відповідача адвокат Калінка-Бондар О. Б. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Органом опіки і піклування подано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Вишню Г. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача та її представника адвоката Калінка-Бондар О. Б., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні з таких підстав.

Фактичні обставини справи.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Наразі малолітня дитина проживає разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.7).

Мати ОСОБА_2 проживає окремо від позивача та їхньої малолітньої дитини.

Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 ,за вирішенням якого вони обоє звернулись до суду з позовними заявами.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Частиною 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин. Відповідно до ч. 3 вказаної статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом даного спору є право на спілкування матері і батька з малолітньою дитиною, та визначення місця проживання дитини з одним з батьків.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову, відповідач просила шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати явку дитини ОСОБА_3 на спілкування матері ОСОБА_2 з донькою у присутності психолога ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_1 ) щотижня (на одне заняття тривалістю 1 година), за попереднім узгодженням сторонами дати та часу, протягом 01.04.2023 - 30.04.2023, не чинити перешкоди в особистому спілкуванні (без його присутності та приступності родичів по лінії батька) дитини ОСОБА_5 та матері ОСОБА_2 та приводити дитину щоп`ятниці о 17.00 годині до місця проживання матері, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та залишати дитину у матері для спілкування з нею до 18.00 годин кожної неділі, починаючи з 05.05.2023 і до винесення рішення у справі.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову відповідач посилалась на необхідність забезпечення контакту матері з малолітньою донькою на час розгляду справи та на перешкоджання батьком їй у будь-яких формах спілкування з донькою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (пункти 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (частина перша статті 153 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини друга та третя статті 157 СК України).

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (абзац другий частини другої статті 159 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону про охорону дитинства).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга та третя статті 11 Закону про охорону дитинства).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найкращим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі Хант проти України (Hant v. Ukraine, заява № 31111/04, п. 54).

При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09, п. 100), від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (М. S. v. Ukraine, заява № 2091/13, п. 76).

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися відносини, які позбавляють можливості матір регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Із пояснень сторін в суді апеляційної інстанції вбачається погіршання відносин між відповідачем ОСОБА_2 та дочкою в останній час. При цьому ОСОБА_2 наполягає, що це результат впливу позивача ОСОБА_1 на дочку, а на думку останнього це сталося через те, що відповідач сама не спілкувалася з дитиною тривалий час і дитина втратила бажання спілкуватися з матір`ю.

Аналіз зазначених пояснень сторін та матеріалів справи свідчить про те, що суд правильно виходив з того, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю, а також що зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 127/3128/19, від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 25 серпня 2020 р. у справі № 466/2317/20.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

У оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи ОСОБА_2 щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, ставлення останньої до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, встановивши існування конфлікту та спору між сторонами стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини, а також відсутність випадків, які обмежують право матері на особисте спілкування з дитиною, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов`язання позивача не чинити перешкоди матері в особистому спілкуванні з дочкою без присутності батька, та забезпечувати явку дитини ОСОБА_6 на спілкування з відповідачкою з донькою у присутності психолога щотижня (на одне заняття тривалістю 1 година), за попереднім узгодженням сторонами дати та часу, протягом 01.04.2023 року - 30.04.2023 року.

Враховуючи тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, обраний ОСОБА_2 спосіб забезпечення її зустрічного позову сприяє забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту між матір`ю та донькою, запобігає погіршенню між ними відносин психоемоційного характеру на період розгляду справи у суді, є необхідним для забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням норм процесуального права, якими врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що такі зустрічі повинні мати добровільний характер та відбуватися за наявності вільної згоди дитини ОСОБА_6 спілкуватися із матір`ю.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Зокрема, підставами для зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2023 підлягає зміні шляхом доповнення її резолютивної частини вказівкою, що особисте спілкування (без присутності ОСОБА_1 та родичів по лінії батька) дитини ОСОБА_5 поза місцем проживання дитини щоп`ятниці о 17.00 годині та залишення дитини у матері для спілкування з нею до 18.00 годин кожного тижня, починаючи з 05.05.2023 року і до винесення рішення у справі, забезпечується "за умови добровільної згоди дитини".

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2023 змінити.

Доповнити третій абзац резолютивної частини ухвали такими словами: "за умови добровільної згоди дитини".

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.04.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко