Провадження № 2/947/2015/23
Київський районний суд м. Одеси в складі :
Головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Солтановської Ю.О.
представника позивача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
29 березня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 виданий 26.11.2018 року, орган що видав 7411, ІПН: НОМЕР_2 ) матеріальні виплати, згідно Полісу № АР/1677628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи у розмірі 2600,00 (дві тисячі шістсот гривень, 00 копійок) гривень, та 3000,00 (три тисячі гривень, 00 коп.) гривень на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньої - транспортної пригоди. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 виданий, 26.11.2018 року, орган що видав 7411, ІПН: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на загальну суму 9073.60 грн. з яких: на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 (вісім тисяч гривень,00 коп.) грн. та оплату судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні,60 коп.) гривень.
Свої вимоги мотивує тим, що 17 квітня 2022 року о 10:30 год., в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, біля будинку № 81/2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , власник якого є ОСОБА_2 , та автомобіля марки «FORD», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 .
Позивач зазначив, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2022 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито, без встановлення його вини, на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
В результаті закриття провадження по даній справі, на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, без встановлення вини та притягнення власника автомобіля марки «ВАЗ» (днз. НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП позбавляє позивача підстав для пред`явлення вимог щодо компенсації заподіяної шкоди.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 30.03.2023 року було відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, що дало право суду, за згодою представника позивача, винести заочне рішення у справі.
Вислухавши представника позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що згідно зі складеної схеми місця дорожньої - транспортної пригоди, та згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 037717 від 17.04.2022 року, складеним інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Віхровим С.О., що 17.04.2022 року о 10:30 годині водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 не переконався у безпечності маневру, перед зміною напрямку для руху, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «FORD», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.10.1 «Правил дорожнього руху» України, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
17.04.2022 року о 10:30 год., в м. Одеса по вул. Дача Ковалевського, біля будинку № 81/2, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_3 , не переконався у безпечності маневру, перед зміною напрямку для руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD», номерний знак НОМЕР_4 .
Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2022 року по справі № 947/8852/22 якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 про вчинення 17.04.2022 року, адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП - закрито, на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Разом з цим, не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, позивачем ОСОБА_1 було направлено до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст, 124 КУпАП.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
В постанові зазначено, що Поліцейський, складаючи відносно правопорушника ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, вбачав в діях такої особи порушення, з приводу якого ОСОБА_2 був ознайомлений, та повідомлений про розгляд адміністративного правопорушення у строки, передбачені ст. 277 КУпАП, про що останнім, в даному протоколі, зроблено відмітку та поставлено підпис.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2022 р. Київським районним судом м. Одеси були отримані від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, складені матеріали про адміністративне правопорушення, відносно власника автомобіля марки «ВАЗ» (днз, НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 , та притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно постанови вказаного суду від 02.06.2022 року, дані матеріали були повернуті до Управління патрульної поліції на доопрацювання.
Вищевказані матеріали після їх доопрацювання надійшли до суду із закінченням терміну встановленого ст.38 КУпАП, тобто сплив трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Тому, постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2022 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито, без встановлення його вини, на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Не зважаючи на те що, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено з посиланням на Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод". Разом з тим, через сплив строків давності притягнення до адміністративної відповідальності не може перешкоджати ОСОБА_1 реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.
Оскільки закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП з підстав п. 7 ч. 1 247 КУпАП - за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є реабілітуючою підставою та перешкодою для встановлення в інших процедурах винуватості особи в якості підстави або її невинуватості з метою притягнення до цивільної відповідальності.
З правового аналізу п. 7 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вшш особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
За змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
Отже, суду спочатку необхідно було встановити наявність чи відсутність в особи, відносно якої складено адміністративний протокол, складу адміністративного правопорушення, а в подальшому вирішувати питання про можливість накладення на цю особу адміністративного стягнення.
Таким чином, висновок Київського районного суду м. Одеси про не підтвердження вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, суперечить наявним в матеріалах доказам.
Отже, 17.04.2022 року о 10:30 годині водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_5 не переконався у безпечності маневру, перед зміноіо напрямку для руху, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «FORD», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 037717, підписаним особисто ОСОБА_2 , схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , та відеозаписом на якому зафіксовано безпосередньо напрямок руху, та момент зіткнення транспортних засобів, що передував ДТП, та фото з місця ДТП (фото у додатках).
Вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії (в частині правомірності та підставності складання протоколу) такої посадової особи, що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, порушником не оскаржувався. Протокол не містить жодних зауважень з боку учасника дорожньо-транспортної пригоди водія автомобіля марки «ВАЗ» (днз. НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 .
Окрім того, ст.ст. 260,265-1 КУпАП (глава 20 Заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення), ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580 -VIII передбачено імперативний обов`язок співробітників поліції тимчасово вилучити посвідчення водія, оскільки ст. 124 КУпАП передбачає накладення стягнення у вигляді позбавлення права керуванням транспортним засобом та відстороняти від керування транспортними засобами осіб. Тобто з системного аналізу вищезазначених статей слідує, що в разі складання відповідного адміністративного протоколу за ст. 124 КУпАП стосовно певного водія, відносно останнього повинні одночасно бути застосовані наступні заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, а саме - вилучення посвідчення водія. Як вбачаємо з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 037717 від 17.04.2022 року, що такі дії, працівником поліції, вживалися і застосовувалися - тимчасово вилучені документи (посвідчення водія НОМЕР_6 ) у водія ОСОБА_2 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
Диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 10.9 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи в межах порушення вимог п. 10.1 ПДР, який зазначений у протоколі працівником поліції.
Пунктом 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Об`єктами правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеоаапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Узагальнюючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про те, що гр. ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , має бути визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Дані кошти були перераховані, за вирахуванням франшизи у розмірі 2600,00 (дві тисячі шістсот гривень, 00 копійок) гривень які, згідно п. 5 Полісу № АР/1677628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повен сплатити власник автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_7 , ОСОБА_2 , як учасник дорожньої - транспортної пригоди відносно якого, Управлінням патрульної поліції в Одеській області, складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових суми зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з мето порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України
Стаття 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та його виплати.
Згідно із Законом України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.
Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Отже, відповідно до положень п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач в даній ситуації відповідальний за відшкодування майнової шкоди щодо компенсації позивачу суми франшизи у розмірі 2600,00 /дві тисячі шістсот гривень. 00 копійок) гривень, встановленої п. 5 Полісу № АР/1677628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 3, 000 гривень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.
Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У зв`язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та її розмір.
При ухваленні рішення суд звертає увагу, що відповідач у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, у зв`язку з чим суд з урахуванням дизпозитивності розглядає справу за наявними в ній доказами.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки з відповідача на користь позивача необхідно стягнути: 2600,00 гривень (матеріальні виплати).
Також як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу
Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.
У даному випадку представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Береговий Віталій Васильович на підставі угоди про надання правової допомоги № 08-09/22 від 08.09.2022 року
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано суду остаточний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: проведення усної консультації, аналіз документів кредитної справи, підготовка позовної заяви, клопотання про розгляду справи у спрощеному провадженні, друкування позовної заяви з додатками для сторін, підготовка пакету документів для подачі до суду.
Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатив вартість юридичних послуг у загальному розмірі 10 000,00 гривень.
Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В порядку ч. 1ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 166, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 виданий 26.11.2018 року, орган що видав 7411, ІПН: НОМЕР_2 ) матеріальні виплати, згідно Полісу № АР/1677628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи у розмірі 2600,00 (дві тисячі шістсот гривень, 00 копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 виданий, 26.11.2018 року, орган що видав 7411, ІПН: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на загальну суму 11 073,60 грн., з яких: на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень,00 коп.) грн. та оплату судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.) гривень.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.