ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2028/21 Номер провадження 22-ц/814/4139/23Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , адвоката Грущенко Сергія Григоровича

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_1 , Глобинської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Орган опіки і піклування Глобинської міської ради в особі служби у справах дітей, приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночки Валентини Михайлівни про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаним позовом в якому остаточно визначившись з предметом позову та суб`єктним складом просила визнати недійсним та скасувати рішення 64 сесії 1 скликання Глобинської міської ради Полтавської області № 1530 від 05.11.2020 р. «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність»; скасувати державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :50:005:2739, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 від 31.08.2021р. № 1337 посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка Валентиною Михайлівною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме земельної ділянки розміром 0,2084 га на підставі державного акту ПЛ № 186594 від 07.04.2005 року з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» та земельної ділянки розміром 0,1 га на підставі державного акту ПЛ № 186593 від 07.04.2005 року з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Вказані державні акти зареєстровані в книзі записів державних актів на право власності на землі та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 41 та № 40.

З метою присвоєння кадастрового номеру вказаним земельним ділянкам та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру в квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до відділу у Глобинському районі ГУ Держкогеокадастру у Полтавській області, який згідно Рішення № РВ-012 від 21.04.2021 відмовив позивачці у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки наявний перетин з ділянкою з кадастровим номером :50:005:2579, площа співпадіння 7,6532 % та перетин з ділянкою з кадастровим номером :50:005:2739 площа співпадіння 19,8453 %.

Наявність перетину ділянок порушує право позивачки на землю, оскільки вона як власник позбавлена можливості провести державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку.

Вказала, що в позасудовому порядку по факту накладення земельних ділянок із власником земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 ОСОБА_4 досягти згоди не вдалося.

Оскільки остання набула права власності, на спірну ділянку 0,05 га на підставі рішення Глобинської міської ради Полтавської області (64 сесія першого скликання) № 1530 від 05.11.2020 року з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», державна реєстрація права власності на неї проводилось 17.11.2020 року, тому позивач вважає, що оскільки її право власності на земельні ділянки згідно державних актів виникло у 2005 році, то всі інші акти органів місцевого самоврядування та інших установ щодо оформлення права на суміжні земельні ділянки після 2005 року повинні прийматися із врахуванням її права власності і можливості нею реалізувати право власності шляхом вільного використання належних їй земельних ділянок. Вважає, що набуття ОСОБА_4 права на спірну земельну ділянку у 2020 році відбулось із порушенням її прав як первинного власника, оскільки на частині належній їй ділянці наявний перетин 19,8453 %.

В подальшому, ОСОБА_3 дізналася, що ОСОБА_4 31.08.2021 подарувала земельну ділянку з кадастровим номером :50:005:2739 малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення 64 сесії 1 скликання Глобинської міської ради Полтавської області № 1530 від 05.11.2020 р. «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_4 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність.».

Скасовано державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку пл. 0,05 га. з кадастровим номером :50:005:2739, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:2739 від 31.08.2021 р. № 1337 посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка Валентина Михайлівна.

Стягнуто з ОСОБА_2 в особі законного представника (батька) ОСОБА_1 , Глобинської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 солідарно судовий збір у сумі 3178,00 грн.

Скасувано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 22.12.2021 року (справа № 527/2028/21, провадження № 2-з/527/56/21), а саме скасовано арешт на земельну ділянку площею 0,0500 га. з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 26.03.2010 р. в особі законного представника (батька) ОСОБА_1 , Глобинської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 солідарно витрати на правничу допомогу адвоката та на проведення судової земельно технічної експертизи у розмірі 14000 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями їх в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , адвокат Грущенко Сергій Григорович, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та заяви представника ОСОБА_3 адвоката Бибика В.А. про розподіл судових витрат відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що згідно даних Державного земельного кадастру перетин земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутній.

Вказав, що технічна документація на землю ОСОБА_3 була виготовлена з помилками, оскільки було невірно зазначено поворотні точки.

Від Глобинської міської ради до суду надійшли письмові пояснення, в яких просили рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року скасувати, оскільки приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_4 . Глобинська міська рада діяла на підставі та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Бибика В.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві приватної власності належать дві земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме земельна ділянка площею 0,2084 га на підставі державного акту про право приватної власності на землю ПЛ № 186594 від 07.04.2005 року з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна діянка площею 0,1 га на підставі державного акту про право приватної власності на землю ПЛ №186593 від 07.04.2005 року з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівль та споруд ( т. 1, а.с. 5-6).

Рішенням Державного кадастрового реєстратора № РВ-021 від 21.04.2021 позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в зв`язку з перетином ділянок: з кадастровим номером :50:005:2579, площа співпадіння 7,6532 % та перетин з ділянкою з кадастровим номером :50:005:2739 площа співпадіння 19,8453 % (т. 1, а.с. 7-9).

Рішенням шістдесят четвертої сесії першого скликання Глобинської міської ради Полтавської області від 05 листопада 2020 року ОСОБА_4 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0500 га з кадастровим номером :50:005:2739, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 17).

13 листопада 2020 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 14-15).

Згідно копії договору дарування земельної ділянки від 31.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Ганночкою В.М., який зареєстрованй в реєстрі за № 1337 ОСОБА_4 передала безоплатно малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :50:005:2739 (т. 1, а.с. 61-63).

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суду першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Глобинської міської ради Полтавської області від 05.11.2020 було прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, сформована земельна ділянка :50:005:2739, фактично містить частину площі сформованої земельної ділянки, яка належить позивачу у справі, їх площа співпадає на 19,8453 %, зазначена обставина перешкоджає позивачу зареєструвати належне їй право власності на землю у встановленому Законом порядку, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Правилами частини першої статті 81 ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_4 , а саме акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 25.06.2020, суміжні землевласники, в тому числі і позивач, погодили межі земельної ділянки, претензій до існуючих меж не заявляли (т. 1, а.с. 57).

У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо.

У спірних правовідносинах питання щодо визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладення земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки потребують спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком судової земельно-технічної експертизи.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 206/1658/20, провадження № 61-8056св21.

У постанові від 16 червня 2021 року у справі № 372/6016/13-ц Верховний Суд вказав, що належним доказом, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок може бути лише висновок земельно-технічної експертизи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивачки порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказували б, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Згідно частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, виконання якої доручено судовому експерту Федорову Д.Ф., якого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (т. 1, а.с. 206).

Згідно висновку експерта № 33 від 02 серпня 2022 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Федоровим Д.В. з`ясовано, що за даними Державного земельного кадастру перетин земельних ділянок ОСОБА_3 : 1) площею 02,084 га кадастровий номер :50:005:0458 (Державний акт серія ПЛ № 186584 від 07.04.2005); 2) площею 0,1000 га кадастровий номер :50:005:0457 (Державний акт серія ПЛ № 186583 від 07.04.2005) із земельною ділянкою у власність ОСОБА_2 площею 0,0500 га кадастровий номер :50:005:2739 відсутній.

Положення вищевказаних земельних ділянок ОСОБА_3 занесені до Державного земельного кадастру з помилками і не відповідає адресі: АДРЕСА_1 , що унеможливлює визначення фактичного положення цих земельних ділянок (т. 1, а.с. 218-227).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Виходячи зі встановлених на підставі належним чином оцінених у сукупності доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, з урахуванням релевантної практики Верховного Суду, апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів, а саме накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача, на земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. п. 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачем в апеляційному порядку також оскаржено додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 26.03.2010 р. в особі законного представника (батька) ОСОБА_1 , Глобинської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 солідарно витрати на правничу допомогу адвоката та на проведення судової земельно технічної експертизи у розмірі 14000 грн.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Враховуючи скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року також необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у сумі 4767 грн., який враховуючи відмову в задоволенні позову підлягає стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грущенко Сергія Григоровича задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_1 , Глобинської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Орган опіки і піклування Глобинської міської ради в особі служби у справах дітей, приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночки Валентини Михайлівни про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

В задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Бибика Володимира Анатолійовича про розподіл судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4767 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. Б. Бутенко

Г. Л. Карпушин