Справа № 168/397/23 Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О. Й.
Провадження № 22-ц/802/1073/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Киці С. І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитсервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитсервіс" на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ТОВ «Кредитсервіс» звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03 грудня 2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 201203-005, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 25000 грн на умовах строковості, зворотності і платності строком до 03 грудня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії.

Позивач вказує, що умовами договору було визначено, що погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування буде здійснюватися щомісячними платежами у порядку, відповідно до умов договору.

Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених договором.

Однак, відповідач належним чином умови договору припинив виконувати, заборгованість за кредитом та нараховані відсотки за користування кредитними коштами у встановленому договором порядку не погашає. Позивач вказує, що станом на 26 січня 2023 року непогашена заборгованість відповідача за кредитним договором становить 58516,15 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 22916,67 грн, прострочена заборгованість за процентами - 34124,48 грн та строкова заборгованість за процентами - 1475,00 грн.

Також позивач зазначив, що на підставі виконавчого напису № 23094, вчиненого 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. виконавче провадження ВП № 66657164, яке 02 серпня 2022 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у справі № 757/18120/22-ц зупинено.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу від 13 лютого 2023 року, однак заборгованість не була сплачена.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на користь кредитодавця заборгованість за кредитними договором у загальному розмірі 58516,15 грн, з яких : 22916,67 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 34124,48 грн прострочена заборгованість за процентами та 1475 грн строкова заборгованість за процентами, також понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2684,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» заборгованість за кредитним договором № 201203-005 від 03.12.2020 р. у розмірі 25316 грн 15 коп. У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» судовий збір в сумі 1161 грн 09 коп. та 3028 грн 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині відмови у позові, ТОВ «Кредитсервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а також не з`ясував усіх обставин справи. Покликається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про подвійну відповідальність відповідача. Твердження суду стосовно того, що частина заборгованості відповідача за період з 12 грудня 2020 року по 10 червня 2021 вже стягнута за виконавчим написом нотаріуса в сумі 33 200 грн не відповідає дійсності. Також апелянт не погоджується з наведеними судом у рішенні суду розрахунками.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягає до стягнення з відповідача прострочена заборгованість за сумою кредиту 22916,67 грн, оскільки вона вже стягнута за виконавчим написом нотаріуса, а прострочена заборгованість за процентами - 34124,48 грн має бути зменшена на стягнуту за виконавчим написом суму - 10283,33 грн і становить 23841,15 грн (34124,48 - 10283,33), а строкова заборгованість за процентами становить 1475,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 03 грудня 2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 201203-005, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000, 00 грн строком до 03 грудня 2021 року.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник мав зробити 12 платежів щомісячно до 22 числа відповідного місяця включно. Сума одноразової комісії становить 1 475, 00 грн (5,9%). Реальна річна процентна ставка становить 76,7% річних; відсоткова ставка в місяць від початкової суми кредиту становить 5,9%; сума щомісячного платежу становить 3 558,33 грн, в тому числі погашення тіла кредиту 2083,33 грн, оплата відсотків 1 475, 00 грн. Загальна плата за користування кредитом становить 19 175 грн, загальна вартість кредиту становить 44 175 грн.

Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А43785 (03.12.2020 13:13:33).

Крім цього, з метою отримання кредиту відповідач у кредитному договорі зазначив свої особисті дані; цільове призначення кредиту, перекредитування та інше; номер банківської карти АТ «Універсал Банк» та номер банківського рахунку (а.с. 7).

Відповідно до копії паспорту кредитного продукту «12 місяців» відповідач був ознайомлений з контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту, порядком повернення кредиту, що підтверджується поміткою про електронний підпис.

До матеріалів позовної заяви представник позивача надав копію внутрішніх правил надання фінансових послуг надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», які відповідно до п.9.3 кредитного договору є невід`ємною частиною цього договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 23525 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 908 від 03 грудня 2022 року про перерахунок суми кредиту на визначений у кредитному договорі рахунок, з вирахуванням комісії 5,9 % за оформлення кредиту у розмірі 1475,00 грн.

Проте, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання та не дотримався терміну повернення наданого йому кредиту.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адреси місця реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 досудову вимогу № 2023/34 та № 2023/35 від 10 лютого2023 року, що підтверджується описами вкладення у лист та витягами із сайту Укрпошти за номерами відправлень, однак заборгованість не була сплачена.

Зі змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічною правовою позицією є Постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

З викладеного слід дійти висновку про те, що договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З п.1.1 договору, укладеного сторонами,слідує, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 25 000, 00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити проценти за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором.

За п.2.2 цього договору позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Оскільки ТОВ «Кредитсервіс» виконав вимоги закону, уклав договір про надання на умовах споживчого кредиту, користуючись Законом України «Про електронну комерцію», а у свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, то борг підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про стягнення суми боргу частково, врахувавши стягнення спірної суми за виконавчим написом нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі стверджував, що згідно з наданим до позову розрахунком у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26 січня 2023 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 58516,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також вказував на те, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф вчинено виконавчий напис № 23094 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» заборгованості в розмірі 33 200,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 22916,67 грн, простроченої заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом - 10283,33 грн.

На примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. перебуває виконавче провадження № 66657164 від 01.09.2021 р. з примусового виконання даного виконавчого напису нотаріуса.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. № 66657164 від 02.09.2021 р. з примусового виконання виконавчого напису № 23094, виданого 16.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.12.2020 р по 10.06.2021 р. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату з стягувача, яка підлягає відшкодуванню з боржника на користь стягувача. Загальна сума заборгованості становить 34200 грн.

02.08.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2022 р. у справі № 757/18120/22-ц.

Між тим, аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року у справі № 757/18120/22-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитсервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 .

Аналізуючи обставини у справі, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач вже частково реалізував своє право на звернення за захистом свого порушеного права, тобто частина заборгованості відповідача за вказаним вище кредитним договором, а саме за період з 03.12.2020 по 10.06.2021 вже стягнута за виконавчим написом нотаріуса, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 22916,67 грн, прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом - 10283,33 грн.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису щодо ОСОБА_1 16 червня 2021 підтверджено право позивача на стягнення грошових сум в розмірі 33 200 грн, що включали в себе прострочену заборгованість за сумою кредиту - 22916,67 грн, прострочену заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом - 10283,33 грн.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення суми, яка підлягає до стягнення, з наведенням обґрунтованого розрахунку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині відмови у позовних вимогах та підстав для її задоволення немає.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Разом з тим, в іншій частині рішення суду - щодо задоволених судом позовних вимог, колегія суддів, виходячи із норм ст. 367 ЦПК України, судове рішення не переглядає та на предмет його законності і обгрунтованості не перевіряє.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитсервіс" залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді