Справа № 569/8311/23
28 листопада 2023 року місто Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді - Галінської В.В.
секретар судового засідання - Калетинець Т.В.
учасники справи:товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовногопровадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», діючи через свого представника Ковалевського Є.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 березня 2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 як позичальником був укладений кредитний договір № 1701/0308/71-054, відповідно до умов якого позичальник отримала кошти в розмірі 57 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом.
В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків,?пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 як іпотекодавнем було укладено Договір іпотеки, посвідчений 27.03.2008 року Стафійчук С.С. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 562 відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 .
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» були укладені: Договір факторингу № 15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений Заєць І.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. 28 листопада 2012 року за реєстровим № 6970, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, за договором іпотеки, посвідчений 27.03.2008 року Стафійчук С.С, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 562 перейшло до ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, а саме непогашення кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, Позивачем як іпотекодержателем було прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_1 ), в порядку, передбаченому умовами іпотечного договору (звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання) та Закону України «Про іпотеку».На підставі поданих Позивачем як іпотекодержателем документів, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А.М. було зареєстровано право власності 22.02.2016 року.
Відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, майно було придбано Відповідачем 1 за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, отже обов`язок надати Відповідачам інше постійне жиле приміщення відсутній.
Право власності на Квартиру, було зареєстровано за Позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 07.02.2023 року, індексний номер 322100393.
На сьогоднішній день у Квартирі проживають: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Проживання Відповідачів у зазначеній Квартирі перешкоджають на сьогодні Позивачу володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Як новий власник, Позивач має намір використовувати належну йому Квартиру у власних інтересах.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання залишено без руху.
12 червня 2023 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та квитанцію про доплату судового збору.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 липня 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з"явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Враховуючи, що відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що відповідачі відзив не подали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Таким чином, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
27 березня 2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 як позичальником був укладений кредитний договір № 1701/0308/71-054, відповідно до умов якого позичальник отримала кошти в розмірі 57 500,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом, що підтверджується копією договору, що міститься в матеріалах справи.
В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків,?пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 як іпотекодавнем було укладено Договір іпотеки, посвідчений 27.03.2008 року Стафійчук С.С. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 562 відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 .
Як вбачається із копії даного іпотечного договору Іпотекодавець ОСОБА_1 за рахунок кредиту, отриманого на підставі Кредитного договору №1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року набула у власність нерухоме мано на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального токругу Стафійчук С.Є.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» були укладені: Договір факторингу № 15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений Заєць І.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. 28 листопада 2012 року за реєстровим № 6970, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, за договором іпотеки, посвідчений 27.03.2008 року Стафійчук С.С, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 562 перейшло до ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».
У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, а саме непогашення кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, Позивачем як іпотекодержателем було прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_1 ), в порядку, передбаченому умовами іпотечного договору (звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання) та Закону України «Про іпотеку».
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 22.02.2016 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ФК «Вектор Плюс», що вбачається із інформаційної довідки від 07.02.2023 року, індексний номер 322100393. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як встановлено судом із відповіді №112630 від 14.06.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .
Як встановлено судом із відповіді №112645 від 14.06.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Позивачем у відповідності до чинного законодавства 27.09.2022 року та 20 лютого 2023 року було направлено Відповідачам вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення протягом місяця з дня отримання даних вимог. Проте, зі спливом місяця з моменту отримання вимог Відповідачами не звільнили майно, що належить Позивачу.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Зазначена позиція простежується і в практиці ВСУ, зокрема: «особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла» (10.02. 2016 року, справа № 6-2830цс15).
Відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 1701/0308/71-054 від 27.03.2008 року, майно було придбано ОСОБА_1 за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, отже обов`язок надати Відповідачам інше постійне жиле приміщення відсутній.
Проживання Відповідачів у зазначеній Квартирі перешкоджає на сьогодні Позивачу володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Як новий власник. Позивач має намір використовувати належну йому Квартиру у власних інтересах.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідності до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користу ється, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української PCP закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те. що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української PCP до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача. їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конститу ційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
Відповідачі не є власниками квартири, колишнім власником квартири була ОСОБА_1 - іпотекодавець за Іпотечним договором, яка на сьогодні не має законних підстав володіти, користуватися, розпоряджатися Квартирою.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користу вання та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою хтя виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При вирішенні спорів щодо права користування колишніми власниками та членами їх сімей іпотечним майном, судам, керуючись частиною четвертою статті 263 ЦПК України, потрібно враховувати висновки Верховного Суду України, від яких Верховний Суд не відсту пав, у цій категорії справ.
Зокрема. Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6- 197цс16 сформулював правовий висновок, від якого Верховний Суд не відступав, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК Української PCP. у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду7.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української PCP установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731 цс 16.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Таким чином, позовні вимоги ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору по 2684 гривні 00 копійок з кожного.
Керуючись статями 317,319,321,391 ЦК України, 64,150,156 ЖК УРСР, ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», статями 3, 12, 13,81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації місця проживання задовільнити повністю.
Усунути Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою під АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення із зняттям їх з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» по 2684 гривні 00 копійок судового збору з кожного.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя -