ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2140/22Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/459/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника апелянта

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Крамар Наталія Павлівна на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.03.2023 року, ухвалене суддею Мочальською В.М., дата складення повного тексту 10.03.2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лопушненська сільська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та оголошення особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даною заявою, в якій просила встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та оголосити ОСОБА_2 померлим.

Заява обґрунтовувалась тим, що з 1995 року вона почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в будинку її батьків по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. У неї наявні на зберіганні документи ОСОБА_2 трудова книжка, державний акт на право власності на земельну ділянку. З 1995 року і по даний час ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаному будинку. У квітні 2006 року ОСОБА_2 виїхав на заробітки до Республіки Польша і до цього часу не повернувся. Вона зверталася до правоохоронних органів із заявою про встановлення місця перебування чоловіка, проте встановити його місце перебування не вдалось. ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 1,92 га, яка розташована на території Староолексинецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області. Вказана земельна ділянка є спадковим майном. Родичів у ОСОБА_2 , окрім неї, немає.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.03.2023 року заяву задоволено частково встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_2 . Та жінки ОСОБА_1 без шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити вимоги заяви у повному обсязі.

Вказує на те, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що заявниця у заяві вказала, що встановлення вказаного факту їй необхідне для спадкування земельної ділянки, належної ОСОБА_2 , тобто для підтвердження наявності юридичного факту, що має значення для здійснення нею права на спадкування.

Посилається на те, що судом не було взято до уваги п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, в якому зазначено, що у справах про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Вказує на нерелевантність посилань суду першої інстанції на висновок ВС у справі 761/38043/17 в постанові від 05.06.2019 року, оскільки фактичні обставини даної справи є різними.

Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у визнанні ОСОБА_2 померлим, оскільки всупереч вимог ст. 294 ЦПК України суд не сприяв заявниці у здійсненні та охороні її прав, свобод та інтересів, не врахував, що ОСОБА_1 вжила всіх від неї залежних заходів для розшукання ОСОБА_2 , зверталась до поліції про розшук, однак це результату не дало, що підтверджується довідкою Лопушненської сільської ради від 04 жовтня 2022 року №3-208, якій судом не було надано оцінки.

Таким чином, вважає, що знайшло своє підтвердження існування наявності таких підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим як відсутність особи в місці її постійного проживання та відсутнісь відомостей про місце її перебування протягом трьох років.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам повністю не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Відповідно до копії записів в погосподарських книгах Лопушненської сільської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року зареєстрований за однією адресою з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 як зять.

Згідно копій довідок від 04 жовтня 2022 року №3-208 та №3-209, виданих старостою ОСОБА_3 та Івання Лопушненської сільської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом з нею проживав однією сім`єю та вів спільне господарство її співжитель ОСОБА_2 , який працював у місцевому колгоспі «Промінь», СТОВ «Граніт». В 2006 році ОСОБА_2 виїхав на заробітки в Республіку Польша і не повернувся. Відповідно до записів в погосподарських книгах ОСОБА_2 по цей час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , виданої 05.01.1997 року на ім`я ОСОБА_2 , 1960 року народження, останній з 01.02.1996 року працював у колгоспі «Промінь», СТОВ «Граніт» Кременецького району їздовим та звільнений з роботи 10.03.2004 у зв`язку з ліквідацією товариства.

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №802793, виданого 24.02.2006 року Кременецьким районним відділом земельних ресурсів, ОСОБА_2 , який проживає у с. Ст.Олексинець Кременецького району Тернопільської області, на підставі розпорядження Кременецької районної держадміністрації від 05.08.2005 №443 є власником земельної ділянки площею 1,92 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Староолексинецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Згідно довідки начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області № 2615/109/01-22 від 22.02.2022 року звернення ОСОБА_1 за фактом того, що її співмешканець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у 2006 році покинув місце свого проживання та поїхав у Польшу, зв`язок з нею не підтримує і на території України відсутній, зареєстровано в ЄО № 455 від 24.01.2022 та № 931 від 18.02.2022 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області. В ході проведення перевірки встановити місце перебування ОСОБА_2 не представилось можливим.

Згідно довідки начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області № 2434/109/01-23 від 15.02.2023 та матеріалів перевірки за зверненнями ОСОБА_1 , які були зареєстровані в ЄО № 455 від 24.01.2022 та № 931 від 18.02.2022 проводилася перевірка, за результатами якої відомості до ЄРДР не вносилися та розшук ОСОБА_2 не проводився. встановити місце перебування ОСОБА_2 не представилось можливим. Впродовж п`яти останніх років державний кордон України ОСОБА_2 не перетинав.

Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.02.2023 згідно з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/138655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 13.02.2018 року по 08.11.2022 року в базі даних не виявлено. Відповідно до Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення (пункт 17 Положення). Внесена до набрання чинності Положення інформація у базі даних осіб, які перетнули державний кордон України, зберігається у базі даних протягом п`яти років.

Суд першої інстанції частково задовольняючи заяву встановив, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом з 1995 року по 2006 рік, коли ОСОБА_2 поїхав до Польщі, однак вважав, що такий факт може бути встановленим лише з 01 січня 2004 року, з часу вступу в дію СК України. Крім цього, відмовляючи у задоволенні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 померлим суд виходив із того, що заявницею не доведено обставин, на підставі яких можна було б зробити вірогідне припущення про його смерть.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1995 року до квітня 2016 року її та ОСОБА_2 , необхідно для оголошення останнього померлим та спадкування за законом як особі, що має право на спадкування за законом відповідно до статті 1264 ЦК України, оскільки вона проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності заявницею факту проживання однією сім`єю без шлюбу її та ОСОБА_2 , оскільки довела належними та допустимими доказами наявність між ними відносин, яким притаманні ознаки сім`ї.

Однак колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, з тих підстав, що нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (1995 рік), не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, а до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання чинності Сімейним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року, яким було введено інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить правовій позиції викладеній у пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно якого під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Суд першої інстанції не навів жодних мотивів, які б давали підстави для відступу від вищезазначеної правової позиції.

Відтак колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині та вважає їх слушними, тому приходить до переконання про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1995 року по 01.04.2006 року.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, згідно копій довідок від 04 жовтня 2022 року №3-208 та №3-209, виданих старостою ОСОБА_3 та Івання Лопушненської сільської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом з нею проживав однією сім`єю та вів спільне господарство її співжитель ОСОБА_2 , який працював у місцевому колгоспі «Промінь», СТОВ «Граніт». В 2006 році ОСОБА_2 виїхав на заробітки в Республіку Польша і не повернувся. Відповідно до записів в погосподарських книгах ОСОБА_2 по цей час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається в заяві ОСОБА_1 було заявлено, що метою оголошення померлим ОСОБА_6 було відкриття спадщини для успадкування нею земельної ділянки, що належала останньому.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що ОСОБА_1 вживала заходів для розшукування ОСОБА_7 , що зокрема підтверджується довідкою Лопушненської сільської ради від 04.10.22022 року №3-208, однак такі заходи були безрезультатними.

Згідно довідки Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №2615/109/01-22 від 22.02.2022 року в ході проведення перевірки встановити місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не представилось можливим.

Відтак, колегія суддів вважає, що такі обставини як відсутність особи за місцем її постійного проживання, відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років та неможливості одержання відомостей про місцеперебування особи, незважаючи на вжиті заходи, є підтвердженими.

Будь яких відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 живий немає.

Судом не було встановлено як відомостей про те, що ОСОБА_2 з квітня 2006 року спілкувався з заявницею, чи будь-з ким іншим, так і відомостей про місце його перебування. Також не встановлено відомостей, що ОСОБА_2 переховується від правоохоронних органів чи іншої юридичної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що з урахуванням встановлених обставин справи, ОСОБА_2 слід визнати померлим.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на те, що заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 без шлюбу відповідно до п.5 ч.1 ст 325 ЦПК України, а не про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, оскільки встановлення такого факту, у визначеному даною статтею переліку, немає, хоч такий перелік і не є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, з огляду на слушність доводів апеляційної скарги та невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування судом норм матеріального права апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Крамар Наталія Павлівна задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.03.2023 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 01.04.2006 року та оголосити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 померлим з дня набрання законної сили рішенням суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Головуюча

Судді