ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4158/23
провадження № 2/753/3681/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

"08" грудня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , під літерою «А», загальною площею 152,8 кв.м., житловою площею 71,1 кв.м., на прибудову під літерою «а» площа основи 50,80 кв.м., житлову прибудову під літерою «А1» площа основи 68,80 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:90:307:0061;

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,40 Га по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок під літерою «А», загальною площею 152,8 кв.м., житловою площею 71,1 кв.м., на прибудову під літерою «а» площа основи 50,80 кв.м., житлову прибудову під літерою «А1» площа основи 68,80 кв.м.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Вимоги до форми, змісту та додатків до позовної заяви передбачені статтями 175 - 177 Цивільного процесуального кодексу України.

1. Щодо учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Як слідує з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, до структурного підрозділу якого позивачем пред`явлено позов, припинено 23 грудня 2020 року без визначення правонаступника.

Суд зауважує, що відповідно до статті 392 цього Кодексу, на яку позивач посилається як на правову підставу позову, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Тобто передбачений статтею 392 Цивільного кодексу України спосіб захисту має на меті підтвердження наявного в позивача права власності, а не виникнення в нього такого права внаслідок ухвалення судового рішення.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що передбачене статтею 392 Цивільного кодексу України правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Зокрема, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю (стаття 83 Земельного кодексу України). За змістом статей 1, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада села, селища, міста (тобто жителі, об`єднані постійним проживанням у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці) є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень. Водночас представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради як органи місцевого самоврядування.

Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

2. Щодо змісту позовної заяви.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява, крім іншого, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як передбачено пунктом 80 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач у позовній заяві не зазначив обставини, що перешкоджають реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також не додав до позовної докази, що підтверджують такі обставини.

Також позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,40 Га по АДРЕСА_1 , однак позовна заява не містить жодних ідентифікуючих ознак такої земельної ділянки (кадастровий номер тощо).

Водночас, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що вказана земельна ділянка 0,40 Га ймовірно включає в себе земельну ділянку (обліковий номер 90:307:0062) площею 0,1000 га, щодо якої позивач отримала дозвіл та виготовила технічну документацію із землеустрою. При цьому у позовні заяві не зазначено обставин, які б унеможливлювали реєстрацію за позивачем цієї ділянки (0,10 Га) в установленому порядку чи оспорювання прав позивача іншим чином.

Щодо іншої частини земельної ділянки суд зауважує, що позовна заява не містить жодних відомостей, які б могли її ідентифікувати, встановити власника чи землекористувача цієї земельної ділянки, її цільове призначення та інші її характеристики, не мітить обставин звернення позивача із заявою про реєстрацію за нею прав на цю ділянку, обставин відмови у такі реєстрації чи відсутності документів для її здійснення або заперечення її прав іншим чином. При цьому, як слідує з плану встановлених меж земельної ділянки 90:307:0062, який є частиною Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , до меж землекористувача ОСОБА_1 прилягають земельні ділянки ОСОБА_2 (А-Б), землі не надані у власність чи користування (Б-В), землі загального користування (вул. Лісна) (В-Г) та міські землі, не надані у власність чи користування (Г-А).

3. Щодо ціни позову.

Як визначено пунктом 2 частини першої стаття 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Підпунктом а) п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

В якості доказу дійсної вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна або висновок суб`єкта оціночної діяльності відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Позивачем у позовній заяві не зазначено ціну позову, а також не надано доказів на підтвердження вартості майна, визнання права власності на яке є предметом позову у цій справі та підтвердження виконаних процедур з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено частиною другою статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Беручи до уваги, що предметом спору є житловий будинок площею 152,8 кв. та земельна ділянка площею 0,4 Га у місті Києві, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір у 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 13420 грн.

Доказів сплати судового збору у зазначеному розмірі позивач до позовної заяви не додала.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат, в обґрунтування якої посилалася на те, що станом на день подачі позову вона не працює.

Згідно з частиною першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

На підтвердження наявності підстав для відстрочення сплати судового збору позивач подала Довідку Київського міського центру зайнятості № 2631-1321/22 від 19 липня 2022 року, відповідно до якої « ОСОБА_1 … облікована в Дарницькій районній філії КМЦЗ з 19 липня 2022 року по даний час». Натомість відомостей щодо розміру річного доходу за попередній календарний рік (2022) позивач не надала та не навела інших обставин, які б давали можливість суду вирішити питання про відстрочення сплати судового бору.

За таких обставин клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, а саме (1) визначення належного відповідача (відповідачів); (2) зазначення ціни позову; (3) виклад позовних вимог із зазначенням обставин, викладених у пункті 2 цієї ухвали, зокрема ідентифікуючих ознак земельної ділянки; (4) подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 13420 грн. або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Якусик