ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 638/13263/23

провадження № 22-ц/818/2315/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу а заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком без участі матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком без участі матері.

Заява обґрунтована тим, що заявник перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23.06.2023 рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між ними розірваний та 29.05.2023 укладений нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, яким врегульовані усі питання, які стосуються виховання та утримання їх спільної дитини сина ОСОБА_4 . Зокрема, сторони дійшли згоди, що син проживає з батьком, перебуває на його повному утриманні та він його самостійно виховує. Встановлення юридичного факту необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також з метою захисту власних інтересів як батька, який займається самостійним вихованням та утриманням дитини. Зокрема, для полегшення процедури влаштування малолітньої дитини до школи, переведення до іншого навчального закладу, оформлення договору з лікарем, інших документів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком без участі матері.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на його одноособовому вихованні та утриманні також необхідно, щоб дитина не залишилась без догляду батька. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого проваджені виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особі які перешкоджають у реалізації такого права. Вважає, що суд першої інстанції хибно дійшов до висновків щодо того, що вказані в заяві про встановлення факту самостійну виховання та утримання малолітньої дитини батьком без участі матері обставини, можуть бути спірними, оскільки питання щодо можливого спору між заявником та матір`ю спільної малолітньої дитини урегульовано відповідними нотаріально посвідченими документами, а також визначено рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.06.2023. Також, до заяви додано усі необхідні документальні докази, які дають підстави вважати, що батько дійсно самостійно виховує та утримує малолітню дитину без участі матері.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком неповнолітнього сина без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Положеннями ч.2 ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з копією договору від 29.05.2023, укладеного між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком. Також, батьки домовились щодо порядку здійснення батьківських прав.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 3постанови Пленуму Верховного Суду України №5від 31.03.95року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання малолітнього сина батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту, не тільки прав та інтересів батька, а й прав та інтересів дитини.

Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків у правовідносинах з заінтересованою особою ОСОБА_2 , тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього у правовідносинах с ОСОБА_2 ..

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з тим, що один із батьків не приймає участі у вихованні дітей, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановленні цим розділом.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком малолітнього сина без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Представник заявника в суді апеляційної інстанції пояснила, що встановлення такого факту ОСОБА_1 необхідно також з огляду на воєнний стан, оголошений в Україні.

Між тим, такими доводами свою заяву ОСОБА_1 не обґрунтовував, вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, належна заінтересована особа у цих правовідносинах ним не зазначена.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 грудня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова