Справа № 521/5665/21
Провадження № 2/521/203/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання такими, що втратили право користування квартирою.

В обґрунтування позову позивач вказав, що на підставі договору купівлі - продажу № 3267, від 22.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А., належить 1/3 частина зазначеної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а з 27.10.2020 року на підставі договору дарування серія та № 3444 посвідченого приватним нотаріусом Писаренко Є.С., позивачу було передано право власності на інші 2/3 вищевказаної квартири.

Таким чином, як вказав позивач, 27.10.2020 року, він набув повне право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та є одним власником зазначеної квартири.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 17.01.2014 року, але перестала у квартирі мешкати з весни 2020 року.

Також, позивач вказує, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 17.08.2014 року, але через короткий термін перестав фактично за вказаною адресою.

Позивач стверджує, що з огляду на те, що зареєстровані в квартирі відповідачі заважають йому повно та безперешкодно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю та вони, відповідачі довгий час (понад рік) не мешкають разом, не спілкуються, то для поновлення порушеного права користуватись та розпоряджатись своєю власністю, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

1. Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втрати пов`язані з судовим розглядом справи в рівних частках.

Позивач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду ним було подано заяву про відвід складу суду під головуванням судді Мирончук Н.В., у задоволенні якої, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 30.05.2023 року було відмовлено (а. с. 146 147).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу достеменно відомо про розгляд справи, але той у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 30.05.2023 року, було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання таким, що втратив право користування квартирою, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 (а. с. 148).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2021 року, провадження у справі відкрито 21.06.2021 року (а. с. 77).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року, було зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання такими, що втратили право користування квартирою, до набрання законної сили остаточним судовим рішенням по цивільній справі № 521/18625/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення (а. с. 95 97).

Судом апеляційної інстанції цивільна справа № 521/18625/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, розглянута та Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року по вказаній справі, залишено без змін, постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття .

У зв`язку з вищевказаним, 04.04.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про поновлення провадження у цивільній справі № 521/5665/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання такими, що втратили право користування квартирою (а. с. 108).

Як вже було зазначено судом, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 30.05.2023 року, було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання таким, що втратив право користування квартирою, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 (а. с. 148).

Відповідач ОСОБА_2 про дату судового засідання повідомлялась належним чином.

В матеріалах справи міститься відзив на позов, який було подано нею 05.07.2021 року, в якому вона заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі (а. с. 81 82).

Так, відповідач ОСОБА_2 вказала, що твердження позивача про те, що нібито позивачі більш ніж рік не мешкають за місцем своєї реєстрації не відповідають дійсності, адже у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про вселення (справа № 521/18625/20).

Відповідач стверджує, що вказаний позов розглядається судом з 2020 року, так як з боку її сина - ОСОБА_5 здійснюються перешкоди у користування квартирою: АДРЕСА_3 , фактично він виселив їх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заволодів всіма їхніми особистими речами, які знаходилися у квартирі та не надає можливості вселитися у квартиру.

Також, відповідач ОСОБА_2 вказує, що відповідачами не порушувалися права ОСОБА_1 .

Окрім того, як вказала відповідач ОСОБА_2 , вона є матір`ю позивача, тобто членом його сім`ї, другий відповідач - це рідний брат позивача.

Відповідач вказує, що квартира АДРЕСА_3 була придбана нею: ОСОБА_2 (мати позивача) в інтересах та на ім`я позивача (її сина) ОСОБА_1 у батька ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (дід позивача), оскільки на момент набуття права власності на 1/3 частину він був неповнолітнім, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Образцовою Т.А.. ОСОБА_2 стверджує, що ця квартира протягом всього часу належала її батькам в порядку приватизації житлового фонду.

Також, відповідач вказала, що дійсно, на даний час між нею та сином ОСОБА_1 існують суперечки та непорозуміння стосовно її проживання у квартирі та проживання його брата ОСОБА_3 , адже фактично позивач виселив останніх, заволодів особистими речами, які знаходилися у квартирі та чинить перешкоди їм у користуванні власністю.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що вона у квартирі зареєстрована та постійно в ній проживала, ніколи не виїжджала з неї, доводи позивача є надуманими та безпідставними, а позивачу ОСОБА_1 добре відомо, що іншого житла у неї, ОСОБА_2 немає і він залишає її, свою матір проживати на вулиці.

Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Таким чином, виходячи з того, що розгляд справи надміру затягнутий, а тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином відповідачки ОСОБА_2 .

Вказане не заперечується учасниками справи.

Відповідачка ОСОБА_2 з 17.01.2014 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 .

Вказане підтверджується відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 45).

Згідно до договору купівлі-продажу, від 22.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом, ОСОБА_4 продав 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , покупцем за вказаним договором був малолітній ОСОБА_1 , але, оскільки покупець був малолітній, то від його імені діяли його законні представники: його мати ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_6 (а. с. 73 74).

Також, 2/3 частини цієї ж квартири АДРЕСА_3 , належали ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , від 30.04.1999 року, але він зазначених 2/3 частини цієї ж квартири подарував 27.10.2020 року ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується договором дарування, від 27.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом (а. с. 75 76).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином відповідачки ОСОБА_2 .

Крім того, ці ж обставини, також, були встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року, яке в свою чергу, було залишене без змін Постановою Одеського апеляційного суду, від 13.03.2023 року, по справі № 521/18625/20 (а. с. 125 134, а. с. 135 143).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, але враховує їх при вирішенні даної справи.

Так, Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року (а. с. 125 134), було:

Усунуто перешкоди та зобов`язано ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у праві користування квартирою АДРЕСА_3 ;

Вселено ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у квартиру АДРЕСА_3 ;

Усунуто перешкоди та зобов`язано ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , у праві користування квартирою АДРЕСА_3 ;

Вселено ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , у квартиру АДРЕСА_3 ;

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , витрати по сплаті судового збору, у розмірі 840 грн. 80 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , витрати по сплаті судового збору, у розмірі 840 грн. 80 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , витрати по сплаті судового збору, у розмірі 454 грн. 00 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , витрати по сплаті судового збору, у розмірі 454 грн. 00 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , витрати на професійну правову допомогу, у розмірі 8250 грн. 00 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8250 грн. 00 коп.

Постановою Одеського апеляційного суду, від 13.03.2023 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року, залишено без змін (а. с. 135 143).

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Як вбачається із заявлених позовних вимог у даній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання такою, що втратила право користування квартирою, позивач просить: Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути втрати пов`язані з судовим розглядом справи.

За змістом рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року та Постанови Одеського апеляційного суду, від 13.03.2023 року, по справі № 521/18625/20, які набрали законної сили, та є обов`язковими для виконання, було усунуто перешкоди та зобов`язано ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у праві користування квартирою АДРЕСА_3 , а також вселено ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 125 134, а. с. 135 143).

Таким чином, вимога позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання її такою, що втратила право користування квартирою квартирою АДРЕСА_3 , є взаємовиключною до вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_3 , вселення у квартиру АДРЕСА_3 , яка вже була задоволена судами першої та апеляційної інстанції, та яка набрала законної сили.

Крім того, за приписами статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За приписами частини першої та другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Проте, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно приписів ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однак, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість та добросовісність, що передбачено пунктом 6 статті 3 ЦК України, тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути як справедливими, так і добросовісними.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Враховуючи наведені норми законодавства, з огляду на наявність рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.08.2021 року, залишеного без змін Постановою Одеського апеляційного суду, від 13.03.2023 року, по справі № 521/18625/20, яким було усунуто перешкоди та зобов`язано ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у праві користування квартирою АДРЕСА_3 , а також вселено ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , у квартиру АДРЕСА_3 , - а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук