Справа№592/6338/23
Провадження №2/592/1515/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Савіної К.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 16.03.2020 року між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матір`ю позивача, яка діяла в інтересах позивача ОСОБА_3 , було укладено Договір №15/03к про надання посередницьких послуг із придбання об`єкта нерухомості. На виконання умов Договору, ФОП ОСОБА_7 запропонував для придбання нерухоме майно частини будинку за АДРЕСА_1 , що належав відповідачу ОСОБА_6 .

16.03.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах позивача ОСОБА_3 , за участю ФОП ОСОБА_7 укладено попередній договір №14/20, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому в обумовлений строк укласти і оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна. В рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, було передано ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 отримала суму завдатку еквіваленту 3000 доларів США. 31.08.2020 року відповідач ОСОБА_4 донька відповідача ОСОБА_6 повідомила, позивачу ОСОБА_3 , що для підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу у них немає коштів, завдаток вони витратили, а тому їм необхідно ще 1500 доларів США завдатку, який буде також зарахований у якості оплати.

10.12.2020 року відповідачі повідомили позивачу, що передумали продавати будинок, що кошти вони витратили і повернути їх не можуть, на той час мали змогу повернути тільки 100 доларів США, а на решту суми 4400 доларів США відповідач ОСОБА_5 зять відповідача ОСОБА_6 , написав розписку, згідно якої зобов`язувався повернути кошти у розмірі 4400 доларів США до 01.09.2021 року.

На момент отримання завдатку, так і на день розгляду справи, відповідач ОСОБА_6 власник нерухомого майна, яке планував придбати позивач, перебуває в Єдиному державному реєстрі боржників, що відповідно до законодавства позбавляло права відповідача ОСОБА_6 , до моменту виключення з даного реєстру, на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. На момент підписання договору відповідачем ОСОБА_6 , так і у строк передбачений договором, не було припинено проживання та зняття з реєстрації ОСОБА_6 та дітей, які і на даний час там проживають.

З метою врегулювання спору та повернення коштів сплаченого завдатку, позивачем ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_8 були направлені вимоги до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Відповідачі повідомили, що не мають коштів аби повернути борг, попросили надати додатковий час на повернення боргу до 23.08.2022 року. З метою закріплення зобов`язання між сторонами був укладений позики від 08.10.2021 року, яким передбачено, що 16.03.2020 року, позикодавець ( ОСОБА_3 ) через свого представника ( ОСОБА_8 ), передав позичальнику ( ОСОБА_6 ) грошові кошти в сумі 3000 доларів США, за попереднім договором №14/20 від 16.03.2020 року, як завдаток за нерухоме майно частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 31.08.2020 року позикодавець ( ОСОБА_3 ) передав позичальнику ( ОСОБА_4 ) грошові кошти в сумі 1500 доларів США за розпискою позичальника ОСОБА_4 як завдаток за нерухоме майно частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 . У зв`язку із неможливістю виконання зобов`язань за вищевказаним попереднім договором, 10.12.2020 року позичальник ОСОБА_5 повернув ОСОБА_3 100 доларів США та взяв на себе зобов`язання за розпискою, повернути до 01.09.2021 року решту завдатку в сумі 4400 доларів США. Договором передбачено, що сторони домовились, що вважатимуть кошти безпроцентною позичкою, сторони є солідарними боржниками по відношенню до позикодавця ОСОБА_3 .

Відповідачі частково повернули завдаток в сумі 800 доларів США з 4400. Тобто, заборгованість на день подачі позову складає 3600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (на 11.05.2023 року) складає 131 646,96 грн (3600*36,5686). На суму неповернутого боргу поширюються правила завдатку, тому відповідачі мають сплатити позивачу ще 3600 доларів США - 131 646,96 грн (3600*36,5686), пені у розмірі 1969,04 доларів США, що складає 72005,04 грн (1969,04*36,5686), три відсотки річних 141,86 доларів США (141,86*36,5686), що складає 5187,62 грн.

Крім неповернутого боргу, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, яку обґрунтовує тим, що кожне спілкування з відповідачами завдає йому морального страждання, душевного хвилювання, оскільки доводиться вмовляти їх повернути кошти, відповідачі не виконують обіцяне. ОСОБА_3 передав відповідачам значну для нього суму коштів, як завдаток, був змушений відкласти купівлю будинку на тривалий час, скільки йому їх не вистачало, був змушений змінити звичний спосіб життя, на всьому економив, був змушений сам брати в борг кошти. Це все спричинило виникнення пригніченого стану. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 65823,48 грн, що є половиною від суми основного боргу.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідачів, вони обіцяли погасити борг в повному обсязі, але цього не зробили, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали із зазначених в ньому підстав та просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі і зазначили, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на суму 600 доларів, яку вони визнають. Представник відповідачів ОСОБА_2 обґрунтування заперечень зазначила, що 16.03.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах позивача ОСОБА_3 , за участю ФОП ОСОБА_7 укладено попередній договір №14/20, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому в обумовлений строк укласти і оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а не між іншими відповідачами та позивачем. Оскільки відсутні уповноваження ОСОБА_8 діяти в інтересах позивача та відсутні докази того, що передані ОСОБА_8 кошти у якості завдатку належать позивачу, відсутні докази уповноваження позивача в майбутньому діяти в якості представника ОСОБА_8 щодо оскарження, скасування положень договору чи стягнення переданого нею завдатку. Договір №15/03к про надання посередницьких послуг із придбання об`єкта нерухомості є доказом того, що ОСОБА_8 звернулася за наданням послуги у власних інтересах, а не в інтересах позивача чи інших осіб. Тому і юридичні наслідки, які б мали настати за результатами укладення договору, були б на користь самої ОСОБА_8 як такої, що діяла у власних інтересах. У Договорі від 16.03.2020 року № 14/20 відсутні підписи інших відповідачів, відсутнє зазначення отримання ними коштів. Інші відповідачі, окрім ОСОБА_6 , не є учасниками ні договору, ні правовідносин, тому і боргових зобов`язань мати не можуть. В пункті 5.1. Договору № 14/20 від 16.03.2020 року передбачено, що у випадку невиконання договору покупцем, сума завдатку покупцю не повертається і залишається у продавця як неустойка в розмірі завдатку. Жодних обмежень для укладення договору не було і відкриті виконавчі провадження, в яких боржником є ОСОБА_6 не були перешкодами для продажу частини будинку. А тому, основний договір не був укладений не з вини ОСОБА_6 . ОСОБА_8 сама відмовилась від придбання частини житлового будинку у зв`язку із тим, що не вистачало коштів на придбання будинку і вона запропонувала продати його їй значно дешевше за суму, що була вказана в попередньому договорі. Продавець ОСОБА_6 не погодилась, тому за усною домовленістю сторін укладення договору купівлі-продажу відтермінувалось. Факт передачі ОСОБА_4 1500 доларів США 31.08.2020 року відповідачами не оспорюється, залишок неповернутої суми від 1500 доларів відповідачі згодні повернути, на відміну від 3000 доларів США, переданих ОСОБА_8 . Таким чином, відмова продавця була правомірна, оскільки покупець бажав змінити вартість майна у вже укладеному попередньому договорі. Відповідачі підписали договір позики від 08.10.2021 року, в якому містяться посилання на договір № 14/20 від 16.03.2020 року. Договір позики, крім найменування, не має інших ознак доказів надання коштів у позику відповідачам. Договір позики має відповідати чітким критеріям його укладення та з дотриманням обов`язкових умов - передачі обумовленої суми коштів під час укладення. Тому, представник відповідача вважає, що такий договір позики є недійсним, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю.

01.12.2023 року через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що в судовому засіданні всі відповідачі визнали позивача ОСОБА_3 за покупця, визнали, що ним повинен був бути укладений договір купівлі-продажу, від нього отримали другу частину завдатку. Матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_6 відкритих виконавчих проваджень на дату заключення договорів. Представник позивача вказує на те, що не арешт на майно ОСОБА_6 був перешкодою для укладання договору, а перебування ОСОБА_6 в реєстрі боржників у зв`язку із відкритими виконавчими провадженнями щодо неї, які були відкриті у 2019 році та є і на сьогоднішній день. Договір позики в судовому порядку не визнавався недійсним, жодною із сторін не оспорювався, заяви про вчинення кримінальних правопорушень не подавались.

01.12.2023 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли уточнюючі пояснення, в яких вона зазначила, що відповідачі згодні повернути 650 доларів США, оскільки 850 доларів США були повернуті, що підтверджується копіями розписок, 250 доларів США були повернуті ОСОБА_5 через додаток Приват 25 (12.09.2022 р., 100 доларів США, 15.11.2022 р. 100 доларів США, 14.12.2022 р. 50 доларів США).

Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.03.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах позивача ОСОБА_3 , за участю ФОП ОСОБА_7 укладено попередній договір №14/20, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому в обумовлений строк укласти і оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна. В рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, було передано ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 отримала суму завдатку еквіваленту 3000 доларів США.(а.с.16-19) , що не оскаржується сторонами.

31.08.2020 року відповідач ОСОБА_4 донька відповідача ОСОБА_6 отримала під розписку ще 1500 доларів США завдатку, який був також зарахований у якості оплати за майбутній укладений договір купівлі-продажу (а.с.20), що підтверджується сторонами по справі.

10.12.2020 року відповідач ОСОБА_5 зять відповідача ОСОБА_6 , написав розписку, згідно якої зобов`язувався повернути кошти у розмірі 4400 доларів США до 01.09.2021 року готівкою або на карту. Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що дійсно писав таку розписку на суму 4400 доларів США, оскільки 100 доларів США були повернуті позивачу ОСОБА_3 під час написання цієї розписки.

30.08.2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 були направлені вимоги про повернення подвійної суми завдатку на адреси ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та лист нагадування ОСОБА_5 про повернення боргу (а.с.25-29).

08.10.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 бу укладений договір позики, в якому прописані умови, що за яких кошти були отримані, порядок їх повернення і відповідальність сторін у разі невиконання умов договору. Так, сторони узгодили, що дійсно 16.03.2020 року кошти в сумі 3000 доларів США були передані ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_8 ОСОБА_6 в якості завдатку за попереднім договором №14/20 за нерухоме майно частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 31.08.2020 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 ще 1500 доларів США завдатку за цим договором. У зв`язку із неможливістю виконання зобов`язань за попереднім договором, 10.12.2020 року ОСОБА_5 , згідно розписки повернув 100 доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути решту завдатку 4400 доларів США ОСОБА_3 . Спочатку умови договору виконувались, відповідно до графіку повернення , але черговий платіж зроблений не був.

У встановлений термін ОСОБА_5 зобов`язання за розпискою, в повному обсязі не виконав. Згодом, після тривалих перемовин сторін, ОСОБА_5 через додаток Приват 24 здійснив перекази коштів на рахунок ОСОБА_3 , в сумі 4000 грн та 2000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, наданими представником відповідачів.

Таким чином, на день розгляду справи, заборгованість складає 131 646,96-6000=125 646,96 грн.

Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із договору позики та регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові Судової палати у цивільних справах від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується як наявними розписками, які підтверджують як факт отримання боржниками коштів, договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

З наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог копій розписок від 31.08.2020 року та 10.12.2020 року вбачається підтвердження факту отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1500 доларів США та зобов`язання ОСОБА_5 повернути 4400 доларів США ОСОБА_3 до 01.09.2021 року. Договором позики встановлено зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обов`язок повернути вказані кошти у визначений термін, а саме до 23.10.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене та зважаючи на дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, відповідачі дійсно отримували грошові кошти від позивача ОСОБА_3 та його матері, яка діяла в його інтересах на загальну суму 4500 доларів США, та враховуючи факт часткового повернення грошових коштів, що не оспорюється сторонами, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суми остаточної заборгованості в розмірі 131646,96 грн (що еквівалентно 3600 доларів США) за виключенням 6000 грн. сплачених ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , що становить т 125 646(сто двадцять п`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 96 коп.

Діями відповідачів, які полягали в не поверненні грошових коштів позивачу, заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевному хвилюванні позивача, який змушений був відкладати свої плани на придбання житла, оскільки кошти були передані відповідачам. Стан позивача був пригничений, змінився звичайний спосіб його життя, тому вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, що є співмірним та розумним відшкодуванням за спричинену моральну шкоду позивачу.

Розмір подвійного завдатку, пеню та три відсотки річних суд вважає стягувати з відповідачів не доречним, оскільки договір не був нотаріально засвідчений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина задоволених вимог позивача складає 36%.

Як вбачається з квитанції АО «Таскомбанк» № від 25.04.2023 року, ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 6179 грн. 45 коп. (а.с.1).

Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в дольовому порядку судовий збір , від пропорційно задоволених позовних вимог (36%) в розмірі 2181 грн. 00 коп, тобто по 727 грн окремо з кожного.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2,5, 10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265,268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) борг у розмірі 125 646(сто двадцять п`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 96 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн, всього разом 145 646 (сто сорок п`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 96 коп.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 2 181 (дві тисячі сто вісімдесят одна) грн, тобто по 727 (сімсот двадцять сім) грн окремо з кожного.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 грудня 2023 року.

Суддя І.М. Фоменко