УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року

місто Київ

справа № 227/863/20

провадження № 61-16781ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Профспілка працівників банківського та фінансового сектору, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), третя особа - Профспілка працівників банківського та фінансового сектору, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з 08 квітня 2019 року працювала в АТ «УкрСиббанк» на посаді персонального консультанта фінансового відділення № 259.

З 28 листопада 2019 року вона є членом Профспілки працівників банківського та фінансового сектору, яка діє в АТ «УкрСиббанк».

Наказом АТ «УкрСиббанк» від 20 лютого 2020 року № 54 «Про кадрові питання» ОСОБА_1 звільнено з роботи 20 лютого 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено наказ від 23 вересня 2019 року № П-HR-2019-344 «Про внесення змін в організаційну структуру та штатний розпис АТ «УкрСиббанк» і наказ від 14 листопада 2019 року № 344-ВК «Про вивільнення».

ОСОБА_1 вважала такі дії АТ «УкрСиббанк» незаконними та такими, що порушують її права, оскільки були відсутні підстави для змін в організації виробництва та праці, що вимагали б скорочення штату відділення № 259. Причиною скорочення даної посади АТ «УкрСиббанк» вказувало зменшення портфеля клієнтів відділення. Однак доказів та економічного обґрунтування причин скорочення посади персонального консультанта фінансового відділення та відповідних документів на підтвердження факту зменшення портфеля клієнтів не надано.

Крім того, АТ «УкрСиббанк» не було належним чином запропоновано їй переведення на вакантні посади в АТ «УкрСиббанк», які відповідають її посаді та кваліфікації. Не враховано, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Усупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України АТ «УкрСиббанк» не довело до відома Державної служби зайнятості про наступне вивільнення ОСОБА_1 .

Вказувала, що 10 лютого 2020 року на засіданні виконавчого комітету Профспілки банківського та фінансового сектору розглянуто подання № 59/2620, отримане 31 січня 2020 року, про розірвання трудового договору з нею та відмовлено в наданні згоди на звільнення, оскільки на час розгляду подання минуло понад три місяці, протягом яких АТ «УкрСиббанк» мало провести відповідні консультації з Профспілкою працівників банківського та фінансового сектору про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, але не провело їх.

Тому вважала, що її було звільнено без попередньої згоди профспілкового органу, без дотримання вимог статей 43, 49-2 КЗпП України, у зв`язку з чим її має бути поновлено на посаді.

Ураховуючи викладене, просила суд:

скасувати наказ АТ «УкрСиббанк» від 20 лютого 2020 року № 54-ВК «Про кадрові питання» в частині її звільнення у зв`язку із скороченням штату;

поновити її на посаді персонального консультанта фінансового відділення № 259 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м. Покровськ Донецької області;

стягнути з АТ «УкрСиббанк» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8 395,34 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ АТ «УкрСиббанк» від 20 лютого 2020 року № 54-ВК «Про кадрові питання» в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді персонального консультанта фінансового відділення № 259 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м. Покровськ Донецької області з 21 лютого 2020 року. Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2020 року до 16 жовтня 2020 року в розмірі 102 302,06 грн. Зобов`язано АТ «УкрСиббанк» при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що в АТ «УкрСиббанк» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, водночас роботодавець дотримав процедуру вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки, належним чином повідомив Профспілку працівників банківського та фінансового сектору про наступне скорочення чисельності штату працівників, також ОСОБА_1 було належним чином запропоновано посади, від яких вона відмовилася. Водночас звільнення ОСОБА_1 здійснено АТ «УкрСиббанк» усупереч вимогам чинного законодавства України, оскільки Профспілка працівників банківського та фінансового сектору, членом якої вона є, відмовила у наданні згоди на її звільнення. Крім того, АТ «УкрСиббанк», у порушення вимог статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», не повідомило державну службу зайнятості про вивільнення ОСОБА_1 .

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що, перевіряючи наявність правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою, що рішення Профспілки працівників банківського та фінансового сектору містить посилання на ненадання роботодавцем АТ «УкрСиббанк» достатньої інформації для вирішення питання профспілковим органом по суті, але не містить самого правового обґрунтування щодо виявлення профспілковим органом порушення роботодавцем встановлених законодавством та колективним договором умов проведення звільнення, що стало підставою для відмови у наданні такої згоди на звільнення. При звільненні ОСОБА_1 роботодавець дотримався встановленої законодавством про працю процедури звільнення, врахував відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі, її фаховий рівень, своєчасно попередив її про наступне вивільнення, протягом усього часу до дня звільнення пропонував наявні в установі вакантні посади, звернувся до Профспілки працівників банківського та фінансового сектору, членом якої є позивачка, на що отримав необґрунтовану відмову. За таких обставин роботодавець мав право звільнити працівника без згоди профспілкової організації. Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що в установі відповідача відбулося масове вивільнення працівників, в розумінні вимог статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», не відповідають фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, ОСОБА_1 звернулася до Верховного суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року залишено без змін.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що Донецький апеляційний суд при вирішенні справи не міг врахувати істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі суду на той час.

Вказувала, що 15 листопада 2019 року АТ «УкрСиббанк» винесено попередження про її вивільнення (акт про відмову від ознайомлення складено 21 листопада 2019 року) у зв`язку зі змінами в організації праці АТ «УкрСиббанк» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням її посади з 20 лютого 2020 року.

Зазначала, що з моменту повідомлення і до дати звільнення їй запропоновано вакансії, в тому числі, такі посади: начальник відділення № 711 АТ «УкрСиббанк»; начальник відділення № 993 АТ «УкрСиббанк»; начальник відділення № 802 АТ «УкрСиббанк»; начальник відділення № 342 АТ «УкрСиббанк».

Вказувала, що 25 червня 2023 року представником Профспілки Павленком Ю. Є. їй надано лист Національного банку України (далі - НБУ) від 09 червня 2023 року № 27-0007/40749 (з додатками) на запит вказаного представника Профспілки (за її зверненням) від 06 червня 2023 року. НБУ надано повідомлення АТ «УкрСиббанк» про зміни керівників відокремлених підрозділів.

Вказувала, що нововиявленими обставинами є такі: до дати видачі наказу про звільнення від 20 лютого 2020 року роботодавцем їй не було запропоновано наступні посади: начальника відділення № 725 АТ «УкрСиббанк» - була вакантною з 27 листопада 2019 року до 29 листопада 2019 року; начальника відділення №761 - була вакантною з 17 вересня 2019 року до 05 грудня 2019 року; начальника відділення № 223 - була вакантною з 24 жовтня 2019 року до 18 грудня 2019 року; начальника відділення № 62 - була вакантною 06 грудня 2019 року; начальника відділення № 884 - була вакантною з 18 грудня 2019 року до 10 січня 2020 року; начальника відділення № 346 - була вакантною 21 січня 2020 року; начальника відділення № 556 - була вакантною 29 січня 2020 року; начальника відділення № 432 - була вакантною 29 січня 2020 року; начальника відділення № 786 - була вакантною з 29 січня 2020 року до 20 лютого 2020 року.

Враховуючи викладене, просила скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, а рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено. Постанову Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи у судах першої і апеляційної інстанцій та остання мала можливість, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи отримати від НБУ відомості про зміни керівників відокремлених підрозділів. Наявність дев`яти вакантних посад начальників відділень АТ «УкрСиббанк», які позивачці не були запропоновані роботодавцем у період з дня попередження її про вивільнення до дня звільнення з посади не є нововиявленими обставинами та не спростовують фактів покладених в основу судового рішення та не впливають на юридичну оцінку здійснену судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що нововиявленою обставиною у цій справі є те, що з дати її попередження про вивільнення та на час її звільнення роботодавцем не запропоновано 9 вакантних посад начальника відділень АТ «УкрСиббанк», про що їй стало відомо у червні 2023 року з листа НБУ від 09 червня 2023 року № 27-0007/40749 (з додатками), який було надано на запит представника Профспілки (за її зверненням) від 06 червня 2023 року. Крім того, вказує, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні її заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, мав постановити ухвалу, а не прийняти постанову, що є порушенням норм процесуального права. Вказує, що апеляційний суд вирішив її заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами неповноважним складом суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17 серпня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що з дати її попередження про вивільнення та на час її звільнення роботодавцем не запропоновано 9 вакантних посад начальника відділень АТ «УкрСиббанк», про що їй стало відомо у червні 2023 року з листа НБУ від 09 червня 2023 року № 27-0007/40749 (з додатками), який було надано на запит представника Профспілки (за її зверненням) від 06 червня 2023 року.

Крім того, ОСОБА_1 не погоджувалася з висновком апеляційного суду про те, що при її звільненні роботодавець дотримався встановленої законодавством про працю процедури звільнення, врахував відсутність у неї переважного права на залишення на роботі, її фаховий рівень, своєчасно попередив її про наступне вивільнення, протягом усього часу до дня звільнення пропонував наявні в установі вакантні посади.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності, проте перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою й саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду (див. постанову Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду, водночас, особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що у неї не було можливості представити цей доказ під час судового розгляду справи до винесення судового рішення, а також те, що цей доказ має суттєве значення.

Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 802/2196/17, Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 420/3785/19, від 10 березня 2021 року у справі № 826/15267/17.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, незадоволення певних клопотань про витребування доказів, призначення експертизи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не є нововиявленими обставинами також ті обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Висновки Верховного Суду

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що 06 червня 2023 року, тобто після набрання постановою Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року законної сили, вона звернулася до Профспілки працівників банківського та фінансового сектору з проханням направити запит до НБУ щодо надання інформації про зміни керівників відокремлених підрозділів з дати її попередження про вивільнення та на час її звільнення роботодавцем. Оскільки, за змістом листа НБУ від 09 червня 2023 року № 27-0007/40749 їй стало відомо, що з дати її попередження про вивільнення та на час її звільнення роботодавцем не запропоновано 9 вакантних посад начальника відділень АТ «УкрСиббанк», вважала такі обставини нововиявленими.

Апеляційним судом встановлено, що позивачці з моменту попередження про вивільнення до моменту звільнення було запропоновано загалом 397 посад, серед яких була і тимчасова посада персонального консультанта фінансового відділення № 277 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м. Краматорську з окладом в 12 250,00 грн до нарахування; тимчасова посада фахівця з обслуговування клієнтів відділення № 259 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м. Покровську з окладом 9 320,00 гривень. На жодну з зазначених посад ОСОБА_1 не погодилася.

Апеляційний суд дійшов висновку, що АТ «УкрСиббанк» вжито всіх заходів для працевлаштування позивачки на вакантну посаду у межах самого відділення № 259 робочим місцем у м. Покровську, так і на вакантну посаду персонального консультанта фінансового відділення № 277 з робочим місцем у м. Краматорську, тобто у найближче розташованих відділеннях до місця проживання позивачки, а також запропоновані інші посади в різних відділеннях банку в межах України, що зокрема не заперечувалося ОСОБА_1 .

Обставини, які вказані ОСОБА_1 у заяві, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій та заявниця мала можливість під час розгляду справи в судах отримати цю інформацію. Доказів протилежного ОСОБА_1 не надано.

Встановивши, що обставини, на які посилається заявниця, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, мав постановити ухвалу, а не прийняти постанову, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Посилання заявниці на те, що апеляційний суд вирішив її заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами неповноважним складом суду є необґрунтованими з огляду на таке.

За змістом частини тринадцятої статті 33 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.

Встановлено, що постанова Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року прийнята колегією Донецького апеляційного суду у складі трьох суддів: Корчистої О. І., Канурної О. Д., Космачевської Т. В.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 липня 2022 року № 40 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ з Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі трьох суддів Дніпровського апеляційного суду: Бондар Я. М., Остапенко В. О., Агєєва О. В.

Посилання заявниці на те, що її заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами мали вирішувати судді Донецького апеляційного суду (Корчиста О. І., Канурна О. Д., Космачевська Т. В.), які відповідно до рішень Голови Верховного Суду від 29 вересня 2022 року відряджені до Дніпровського апеляційного суду для здійснення правосуддя, є необґрунтованими, оскільки рішення по суті про перегляд за нововиявленими обставинами якого подано заяву, прийнято Донецьким апеляційним судом. Дніпровський апеляційний суд є іншим судом, тому колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що апеляційний суд під час вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не допустив порушень процесуального закону та правильно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у зв`язку з її необґрунтованістю.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, ухваленою із додержанням норм процесуального права. Касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а тому у цій справі відповідно до частини 4 статті 394 ЦПК України відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Профспілка працівників банківського та фінансового сектору, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний