П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Київ

Справа № 362/1069/21

Провадження: № 22-ц/824/10559/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Кулікової С. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Київській області, виконавчого комітету Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неукладеним шлюбу та спростування інформації,

у с т а н о в и в:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником І.Р. від 28.10.2008 р., на все його майно на ім`я позивача, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали позов до Солом`янського районного суду м. Києва про визнання право власності у порядку спадкування за законом, яким було відмовлено в задоволенні позову, у зв`язку із відсутністю доказів родинних стосунків. Не погоджуючись з рішенням суду останні подали апеляційну скаргу із додатками, в яких наявний підробний витяг з сільської ради с. Барахти Київської області Васильківського району, наданий на запит адвоката Сущенко Т.І., де чітко вбачається надання неправдивої інформації, оскільки було підроблено дані про прізвище їхнього покійного батька, реальну дату народження. При цьому, апеляційний суд скасував рішення Солом`янського районного суду м. Києва та ухвалив рішення, яким визнав: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 онуками, а їхню покійну бабусю, яка ніколи не була з прізвищем ОСОБА_5 та в шлюбі з ОСОБА_4 , а до шлюбу мала прізвище ОСОБА_5 , в шлюбі - ОСОБА_5 , суд визнав законною дружиною померлого ОСОБА_4 , а реальну його дружину ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_4 прожив у шлюбі 55 років - надуманим суб`єктом.

За викладених обставин, позивач просив суд визнати не укладеним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зобов`язати виконавчий комітет Барахтівської сільської ради, Васильківського району Київської області, спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження актовий запис №30 від 21.04.1944.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не направив запитів для отримання об`єктивної інформації для вирішення даного спору, при цьому не звернув уваги на те, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладали шлюб не має.

Зауважував, що його права та інтереси порушені, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а позитивний результат у справі надасть йому змогу оскаржити рішення суду про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 по праву представлення, так як його син та їх батько, помер ще за життя ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 в будь-яки родинних зв`язках з їх дідусем не перебував, заповіт, складений на його ім`я, визнаний недійсним, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 на час його складення не міг усвідомлювати значення своїх дій. Вважали, що поставлені перед судом вимоги жодним чином не порушують прав позивача.

Зауважували, що ОСОБА_4 визнавав факт, що вони були його онуками, не оспорював факту батьківства відносно їхнього батька, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачають.

В судовому засіданні адвокат Стукальська І.М. в інтерсах ОСОБА_1 підримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Сущенко Т.І. заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником І.Р. від 28.10.2008 року на все його майно на ім`я позивача, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 січня 2014 року визнано недійсним заповіт від 28.10.2008 року, укладений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем всупереч положень ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладали шлюб.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення певних дій, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Колегія суддів відмічає, що хоча шлюб по своїй суті і не є правочином, однак вказані висновки суду касаційної інстанції щодо необхідності наявності порушеного права позивача в разі оспорення правочину, можуть бути ураховані і в даному випадку.

Встановивши, що заповіт, укладений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 , був визнаний судом недійсним, колегія суддів доходить до однозначного висновку про те, що шлюб, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не порушує права ОСОБА_1 , оскільки він не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , наявність у останнього інших спадкоємців не впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , а тому в задоволенні вимоги про визнання шлюбу неукладеним необхідно відмовити у зв`язку із відсутністю порушеного права позивача.

Враховуючи, що вимога про визнання шлюбу неукладеним не підлягає задоволенню, похідні вимоги щодо спростування недостовірної інформації також не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що судове рішення, яким встановлено недійсність заповіту, ґрунтується на неналежних доказах, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідне рішення набрало законної сили, а такі доводи позивача суперечать основним засадам судочинства про обов`язковість судового рішення, закріпленим у п.9 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України.

По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови, пославшись на відсутність підтвердження обставин щодо укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а не на відсутність порушеного права ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, рішення апеляційного суду підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

За наведених обставин, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із тим, що наслідком апеляційного перегляду є зміна мотивів щодо відмови у задоволенні позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору, понесені ним у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

С. В. Кулікова