ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6605/19 Номер провадження 22-ц/814/1296/23Головуючий у 1-й інстанції Маньковська О.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 липня 2021 року, постановлене суддею Маньковською О.О.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ, Головного управління МВС України у Харківській області, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

19.08.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить визнати недійсним договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2011, укладений між неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Харківській області.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 04.06.2019 отримав поштою та ознайомився зі змістом оскаржуваного договору, укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, як виконавцем, Головним управлінням МВС України в Харківській області, як замовником, та його сином ОСОБА_2 ,який на той час був неповнолітнім. Предметом договору була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правоохоронна діяльність». Договір підписано сторонами, а саме: з боку Харківського національного університету внутрішніх справ - ректором ОСОБА_3 , з боку Головного управління МВС України у Харківській області - начальником ГУМВС в Харківській області ОСОБА_4 та неповнолітнім громадянином ОСОБА_2 , 1994 року народження, за згодою ОСОБА_1 , про що навпроти слова «Підпис» виконаний не його підпис.

Зазначив, що, укладаючи оскаржений правочин без дозволу батьків, на неповнолітнього ОСОБА_2 фактично було покладено обов`язки відшкодувати витрати на навчання у разі не виконання або неналежного виконання ним такого договору. Проте, за відсутністю у неповнолітнього коштів, відповідальність покладалась на його батьків без згоди останніх.

Із підстав викладеного, враховуючи, що на дату укладення оскаржуваного правочину ОСОБА_2 не мав цивільної дієздатності, а погодження батьків на його укладення відсутнє, просить суд визнати такий договір недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06.07.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ, ГУ МВС України у Харківській області, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено за недоведеністю та безпідставністю.

Із таким рішенням не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд не надав належної оцінки наданим ним доказам, зокрема, висновку експерта №11741 від 16.07.2020 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в договорі про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України від 10.08.2011, розташований у п.8 «Реквізити сторін» «З умовами договору згоден» виконаний не ним, ОСОБА_1 , а іншою особою.

Із підстав, раніше викладених у позові, зазначає, що про існування оскаржуваного правочину йому не було відомо, згоди на його укладення, як батько неповнолітнього, він не надавав, а тому такий договір є нікчемним.

Наголошує, що ним, позивачем, надсилалася претензія до відповідача, як передумова звернення в суд із позовом, вимоги якого ґрунтуються на доказах не спростованих відповідачем.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.08.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06.07.2021.

22.09.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.10.2021 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.01.2023 справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Учасники судового процесу в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся до заступника начальника ГУ МВС України в Харківській області із заявою у якій просить направити його на навчання до ХНУВС України за спеціальністю «правоохоронна діяльність». З умовами вступу на навчання, майбутньою спеціальністю ознайомлений та згоден. Після закінчення навчання зобов`язався служити там, де необхідно, в інтересах служби, в будь-якому регіоні України не менше 3 (трьох) років. Із заявою ознайомлений батько ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом./а.с.50 т.1/.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10.08.2011 №413 о/с ОСОБА_2 прийнято на службу в органи внутрішніх справ та зарахований курсантом 1-го курсу факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки за спеціальністю «правоохоронна діяльність», з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції»./а.с.16 т.1/

10.08.2011 між Харківським національним університетом внутрішніх справ (виконавець), Головним управлінням МВС України в Харківській області (замовник) та ОСОБА_2 укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Предметом такого договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом (спеціальністю) правоохоронна діяльність. Договір підписаний сторонами. Також визначено, що «З умовами договору згоден» ОСОБА_1 ./а.с.8-9 т.1/

Згідно наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.07.2014 №1235 о/с лейтенант міліції ОСОБА_2 відрахований зі складу курсантів з 05.07.2014 та відкомандирований до ГУМВС України в Харківській області./а.с.21 т.1/.

Як убачається з Послужного списку ОСОБА_2 , останній з 09.07.2014 працював дільничним Сахновщицього РВ УМВС України в Харківській області, з 30.09.2014 - слідчим, з 06.11.2015 - звільнений з ОВС України за ст.4 «з» в зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші місцеві, центральні органи виконавчої влади.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.25 т.1/ Отже на момент укладення договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі від 10.08.2011 йому було 17 років.

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №11741, складеного 16.07.2020 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2011, розташований в п.5 «Реквізити Сторін», «* З умовами договору згоден», рядку «Підпис» виконаний не ОСОБА_1 . Цей підпис виконаний іншою особою./а.с.160-162 т.1/

20.09.2019 відповідачем представником ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області подано заяву про застосування строку позовної давності згідно ч.1 ст.257 ЦК України./а.с.41-42 т.1/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що син позивача здобув освіту у ХНУВС, отримав диплом, в подальшому працював в органах внутрішніх справ, будь-яких претензій не пред`являв та виконував умови договору. Отже позивач вважається таким, що погодився з умовами договору та дізнавшись про його укладення упродовж одного місяця не заявив претензії університету. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ним схваленим.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню не у зв`язку зі спливом строків позовної давності, а за недоведеністю вимог.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм матеріального права на власну користь.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору, укладеного неповнолітньої за межами його цивільної дієздатності без згоди батька, який оскаржуваний правочин не підписував.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, зокрема, сформовано Верховним Судом у справі №754/5554/16-ц від 26.01.2022, яка є обов`язковою для врахування.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Неповнолітня особа відповідно до частини другої статті 32 ЦК України вчиняє правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

У частинах першій, другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Суд першої інстанції наведені норми матеріального права правильно застосував, дійшовши обґрунтованого висновку, що позивач, дізнавшись про укладення оспорюваного договору, протягом одного місяця не заявив претензії університету. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ним схваленим.

Схвалення може відбуватися як у формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним. Таким чином,схвалення правочину припускається у разі, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні. Тому у цьому випадку юридичного значення набуває факт відсутності заперечення, тобто мовчання з боку батьків.

Разом з тим, факт відсутності заперечень з боку батьків (усиновлювачів) набуває юридичного значення лише при обізнаності батьків (усиновлювачів) про вчинення неповнолітньою особою правочину, який виходить за межі дрібного побутового. Факт обізнаності батьків (усиновлювачів) неповнолітнього (неповнолітньої) про дії, вчиненні таким неповнолітнім (неповнолітньою), не презюмується, тому підлягає доведенню.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконано, доводи його апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, одним із яких є висновок експерта, який для суду не має заздалегідь встановленої сили (ст.110 ЦПК України). Разом із цим, висновок експерта, яким установлено, що підпис від імені позивача в оскаржуваному правочині виконаний не ним, а іншою особою, не спростовують, що договір про навчання сина був укладений за його мовчазної згоди. У справі наявна заява ОСОБА_2 на ім`я заступника начальника ГУ МВС України в Харківській області про направлення його на навчання до ХНУВС України за спеціальністю «правоохоронна діяльність», обізнаність із умовами вступу на навчання, обов`язком після закінчення навчання служити там, де необхідно, в інтересах служби, в будь-якому регіоні України не менше 3 (трьох) років. Із заявою ознайомлений батько ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом./а.с.50 т.1/.

Таким чином із 2011 року позивач був обізнаним про укладення оспорюваного договору, протягом одного місяця не заявив претензії до відповідачів, що виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на належних доказах, зокрема, претензії, спрямованої ним відповідачу поза межами строку, визначеного ст.221 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.06.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов