Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/7496/21
Провадження № 2-др/711/41/23
31 травня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Копаєвій Є.В.
представника позивачки ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Хмельницької Людмили Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, -
В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності.
19.04.2023 року суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги частково та ухвалив:
- визнати автомобіль FordFusion, легковий універсал 2011 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_4 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
- виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль FordFusion, легковий універсал 2011 року випуску, стягнувши із нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину вартості її частки вказаного автомобіля в розмірі 87 240 грн.;
- визнати грошові кошти, які знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» на банківських карткових рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 , (карткові рахунки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) в розмірі 17 620 грн., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
- стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 частину грошових коштів, які знаходяться на карткових рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , а саме 8 810 грн.;
- стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 1 500 грн.;
- стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 3 315,40 грн.
21.04.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвокат Хмельницька Л.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачці за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в сумі 16 200 грн.
18.05.2023 року від представника відповідача адвокат Гарбазей Д.О. на адресу суду надійшов відзив на заяву позивачки про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якому заявлено вимогу про необхідність відмовити в задоволенні заяви позивачки про відшкодування їй судових витрат на правову допомогу в сумі 16 200 грн. У відзиві зазначено, що визначена позивачем сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю справи, розмір таких витрат не відповідає дійсності, а доводи про відшкодування таких витрат є безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилається на те, що надані стороною позивача докази не підтверджують понесення позивачкою відповідних витрат в сумі 16 200 грн. на оплату послуг адвоката Хмельницької Л.М., пов`язаних із наданням таким адвокатом правової допомоги позивачці саме по цій судовій справі. Акцентується увага на відсутності правових підстав для відшкодування витрат, пов`язаних з участю адвоката в судових засіданнях, які були відкладені з поважних причин (11.03.2022; 20.04.2022; 25.10.2022; 23.02.2023), а також за складання адвокатом заяви про забезпечення позову, оскільки така заява не надходила до суду. Також вказується на завищений розмір оплати послуг адвоката за складання позовної заяви в сумі 3000 грн., оскільки позовна заява є нескладною, з незначним обсягом спільного майна подружжя, неодноразово уточнювалась і змінювався предмет позову. Додатково зазначається, що попередній розмір судових витрат, наведений у позовній заяві від 08.07.2021 року становив 3000 грн.
30.05.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо того, що адвокат Хмельницька Л.М. є само зайнятою особою і є партнером адвокатського об`єднання «Олексій Хмельницький та партнери», а тому договір про надання правової допомоги укладався на бланку адвокатського об`єднання «Олексій Хмельницький та партнери», але сторонами такого договору є лише позивачка та адвокат Хмельницька Л.М., яка фактично надавала послуги позивачці та отримувала від неї оплату наданих послуг.
В судовому засідання представник позивачки підтримала свою заяву та просила відшкодувати позивачці витрати на правову допомогу в розмірі 16 200 грн., оскільки саме такий розмір витрат був понесений позивачкою і обумовлений змістом наданих їй послуг з правової допомоги.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог сторони позивача про відшкодування судових витрат на правову допомогу з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази на підтвердження вимог позивача про відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 30.04.2021 року з додатковою угодою до нього від 30.04.2021 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 19.04.2023 року; детальний опис робіт, виконаних адвокатом станом на 19.04.2023 року; квитанції до прибуткового касового ордеру №6 від 30.04.2021 року на суму 4200 грн., №1 від 25.10.2022 року на суму 6000 грн., №2 від 19.04.2023 року на суму 6000 грн.
Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 16 200 грн.
Стосовно належності підтвердження розміру витрат, в контексті питання їх фактичного понесення позивачем, суд звертає увагу, що надані стороною позивача докази в достатній мірі належним чином підтверджують понесення позивачкою витрат з оплати послуг адвоката в сумі 16 200 грн., а доводи представника відповідача про інше є необґрунтованими.
Стосовно доводів відповідача про неналежну якість деталізації наданих адвокатом послуг, вказаних в детальному описі, то слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 виснувала, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що наявні у детальному описі робіт та в акті приймання-передачі послуг ставки відповідають визначеним тарифам вартості послуг адвоката, що були погоджені позивачкою та її адвокатом при укладання договору про надання правової допомоги від 30.04.2021 року та вказані у додатковій угоді до такого договору.
Суд не приймає доводи сторони відповідача про невідповідність змісту додаткової угоди від 30.04.2021 року умовам договору про надання правової допомоги від 30.04.2021 року та відсутності підтвердження зв`язку між такими документами. В цьому контексті слід звернути увагу, що аналіз змісту додаткової угоди від 30.04.2021 року свідчить, що вона не суперечить вимогам діючого законодавства щодо змісту ідентифікуючих ознак. До того ж 05.04.2022 року стороною позивача було надано суду копію договору про надання правової допомоги від 30.04.2021 року, укладеного між позивачкою та адвокатом Хмельницькою Л.М., в редакції якого у п. 8 розділу 3 містяться схожі ставки тарифу вартості послуг адвоката (консультація 300 грн.; позовна заява та подані разом з позовом клопотання 3000 грн.; участь в судовому засіданні 1000 грн.) /т. 1 а.с. 114-115/.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання процесуальних документів (позовна заява; клопотання про забезпечення позову; заява про збільшення позовних вимог);
- участь адвоката в судових засіданнях.
В той же час слід звернути увагу, що необґрунтованою є вимога щодо оплати послуг адвоката за участь в судових засіданнях, які не відбулись (були відкладені) через неявку учасників справи. Матеріалами справи підтверджується, що судом неодноразово відкладався розгляд справи, в тому числі і у зв`язку з неприбуттям представника позивача в судове засідання (11.03.2022, 20.04.2022, 25.10.2022, 22.12.2022, 23.02.2023). До того ж сама представник позивачки подавала до суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 25.10.2022, оскільки стороні позивача був потрібен час для аналізу витребуваних судом доказів та написання заяви про збільшення позовних вимог /т. 2 а.с. 6/. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку з відшкодування витрат з оплати участі адвоката в таких засіданнях є необґрунтованим.
Критично суд ставиться й до включення в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу за окремими позиціями таких послуг адвоката як «написання позовної заяви 3000 грн.», написання заяви про забезпечення позову 900 грн.», «Написання заяви про збільшення позовних вимог 1000 грн.». В цьому контексті суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи редакція договору про надання правової допомоги між позивачкою та її представником передбачала вартість послуги адвоката «позовна заява та подані разом з позовом клопотання» в розмірі 3000 грн. та не передбачала ставки за подання заяви про збільшення позовних вимог.
Суд бере до уваги, що заява про забезпечення позову була подана позивачкою одночасно з позовною заявою, але під час розгляду справи сторона позивача не наполягала на розгляді такої заяви, внаслідок чого вона була залишена судом без розгляду. Складання стороною позивача заяви про збільшення позовних вимог від 01.11.2022р. та заяви про уточнення позовних вимог від 19.04.2023р. обумовлено зміною стороною позивача способу захисту своїх прав з речово-правового (визнання права власності) на зобов`язально-правовий (стягнення компенсації вартості майна), а також аналізом витребуваних судом доказів.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви сторони позивача, відзиву відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена стороною позивача сума в розмірі 16 200 грн. є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами представника відповідача про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді; складність спірних правовідносин; розмір ціни позову тощо).
За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 10 000 грн. (консультація та складання процесуальних документів 4000 грн., участь в судових засіданнях 6000 грн.), оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Хмельницької Людмили Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити частково.
Доповнити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2023 року у справі №712/7496/21 таким абзацом:
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складений 07 червня 2023 року.
Головуючий: В.М. Скляренко