Постанова

Іменем України

06 червня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7648/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Шкоріної О. І.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фонд гарантування інвестицій"

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 30 квітня 2020 року про забезпечення позову

в складі судді Орєхова О. І.

у цивільній справі №755/9728/18 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності

У С Т А Н О В И В:

29 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 0,0948 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбану на ім'я ОСОБА_2 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фонд гарантування інвестицій" (далі - ТОВ "ФК "ФГІ", Товариство), як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що ухвалою суду порушено його права та законні інтереси, подало до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, під час розгляду справи судом неповно з'ясовано обстави, що мають значення для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що він не був залучений до участі у справі, яка стосується його прав та інтересів.

Вказував, що він є іпотекодержателем земельної ділянки, площею 0,0948 га, кадастровий номер: :04:020:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та стосовно якої судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову оскаржуваною ухвалою. Однак заявник навмисно приховав відомості від суду, що спірна земельна ділянка знаходиться в іпотеці з 28.12.2007, а в Державному реєстрі речових прав є відповідний запис про державну реєстрацію іпотеки і відповідна заборона, що унеможливлювало будь-які зловживання та недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки.

Також в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що заявником не було наведено достатніх підстав для забезпечення позов, не вказано відомостей, що не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ТОВ "ФК "ФГІ" - Дорошенко Д. П. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Сторони, належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судової повістки на поштову адресу.

Судова повістка, адресована позивачці, повернулася на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є рівноцінним врученню судової повістки адресату.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи до закінчення військового стану та повернення позивача на територію України.

Колегія суддів визнає неповажними причини неявки відповідача в судове засідання, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для відкладення судового засідання, а такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили прибуття учасника справи в судове засідання, про що неодноразово вказував і Верховний Суд в своїх постановах. Однак, звертаючись до суду із заявою про відкладення судового засідання, ОСОБА_2 не зазначив обставин того, яким чином запровадження воєнного стану перешкоджали йому з'явитися в судове засідання, призначене на 06.06.2023. Також слід враховувати, що заяву про відкладення судового засідання ОСОБА_2 подано особисто до відділу звернень громадян Київського апеляційного суду за день до судового засідання - 05.06.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника Дорошенка Д. П., перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункт 3 пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини 1 статті 17 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 2 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов. Тобто, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа, повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17).

У разі встановлення судом відповідних обставин суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ "ФК "ФГІ" зазначило, що воно є іпотекодержателем нерухомого майна - земельної ділянки, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, у зв'язку з чим вважало, що оскаржуваною ухвалою суду вирішено питання про його права та інтереси. Також скаржник зазначив, що обтяження іпотекою земельної ділянки відбулося значно раніше ніж постановлено оскаржувану ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю ж земельну ділянку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З доданих скаржником до апеляційної скарги доказів вбачається, що 26.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_2 було укладено Договір кредитної лінії №1080/МК/33/2007/840 (далі - кредитний договір).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 26.12.2007 було укладено Договір іпотеки, який нотаріально посвідчено. Відповідно до Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка, площею 0,0948 га, кадастровий номер: :04:020:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

07 травня 2020 року до ТОВ "ФК "ФГІ" на підставі Договору, укладеного з ПАТ КБ "Надра" перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

З наведеного слідує, що ТОВ "ФК "ФГІ" є іпотекодержателем нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,0948 га, кадастровий номер: :04:020:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості про те, що вказана вище земельна ділянка з 28.12.2007 знаходиться в іпотеці, містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Такі відомості внесено до Державного реєстру в день укладення Договору іпотеки, тобто 28.12.2007 (а. с. 134).

Таким чином, у даній справі вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці ТОВ "ФК "ФГІ", яке в свою чергу не є учасником даного судового провадження.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Іпотека, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про іпотеку" - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Такий правовий висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, в тому числі й у постанові від 11.01.2023 у справі №686/26138/18.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону приводить до висновку, що хоча скаржник формально не є учасником правовідносин у даній справі, проте винесена з метою забезпечення даного позову ухвала суду про накладення арешту на іпотечне майно боржника (відповідача у справі) очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес ТОВ "ФК "ФГІ", як іпотекодержателя цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову безпосередньо стосується прав та інтересів ТОВ "ФК "ФГІ", оскільки останє є іпотекодержателем спірного майна та має пріоритетне право право на задоволення своїх вимог за рахунок такого майна . При цьому, ТОВ "ФК "ФГІ" не брало участі у справі в суді першої інстанції.

Отже, розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення даного процесуального питання, у зв`язку з чим в порушення вимог, передбачених статтями 12 і 13 ЦПК України вирішив питання про права та обов`язки осіб не залучених до участі у справі.

З урахуванням наведеного у суду були відсутні підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Крім того, колегія суддів враховує, що за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

З наведених положень закону слідує, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову можуть звернутися лише сторони та третя особа у справі.

Як вже вказувалося вище ТОВ "ФК "ФГІ" не приймало участі у даній справі ані як сторона, ані як третя особа, а звернулося до суду з апеляційною скаргою, як особа, права та інтереси якої порушено ухвалою суду від 30.04.2020 про забезпечення позову.

Оскільки ТОВ "ФК "ФГІ" в силу ч. 1 ст. 158 ЦПК України позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, так як не є учасником справи, колегія суддів вважає, що скаржником обрано ефективний спосіб захисту з метою фактичного скасування заходів забезпечення позову, вжитих оскаржуваною ухвалою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фонд гарантування інвестицій" - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. І. Шкоріна