ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4299/23 Справа № 191/2112/22 Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу державної влади

за апеляційними скаргами Дніпровської митниці, Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органом державної влади. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі постанови Головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Банк А.А. про відкриття виконавчого провадження відповідно до постанови заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Є.М. в порушенні митних правил №0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500, 00 грн. Він виконав усі умови, що передбачені абз. 1 п.9-3 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу, і перебував в процесі здійснення митних формальностей щодо транспортного засобу, здійснював митне оформлення даного транспортного засобу, яке завершив 26 січня 2019 року, а тому повинен був бути звільнений від сплати штрафу. 26 січня 2019 року він розмитнив автомобіль марки «MAZDA», що підтверджується митною декларацією №UA110150/2019/20381 та сплатив всі належні митні платежі у сумі, що дорівнює розміру 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500,00 грн. за кодом 093. 02 лютого 2021 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано постанову заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Євгена Миколайовича № 0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. та провадження у справі про порушення митних правил за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України закрито. Однак, з нього стягнуто кошти на користь Дніпровської митниці у розмірі 9702,75 грн., які, він вважає, з нього були стягнуті незаконно. Також йому була завдана моральна шкода, оскільки з його заробітної плати стягнуто вищевказану суму, яку він майже 2 роки не може повернути. Завдана моральна шкода полягає у стражданні та приниженні, які він зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання, все це він пережив і переживає. Порушення його прав з боку Дніпровської митниці Держмитслужби викликало в нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічної кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Завдану йому моральної шкоду з боку Дніпровської митниці Держмитслужби він оцінює в 10000 грн. Саме в 10000 грн. оцінює тому, що в цей період його жінка захворіла на коронавірусну хворобу і він змушений був займати кошти для лікування. Після перенесеної хвороби його жінка рік не працювала і постійно лікувалася та він був змушений в судовому порядку доводити про порушені свої права. Просить стягнути з Дніпровської митниці Держмитслужби на його користь грошові кошти у сумі 9702,75 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9702 (дев`ять тисяч сімсот дві) гривні 75 копійок. В частині позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. відмовлено (а.с.77-79).

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2023 року доповнено рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської митниці, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу державної влади. Стягнуто з Дніпровської митниці судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. (а.с.82).

Не погодившись із рішенням суду, Державна казначейська служба України, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила, рішення суду 1 інстанції та додаткове рішення скасувати, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. (а.с.87-92).

Не погодившись із рішенням суду, Дніпровська митниця, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.104-106).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 серпня 2018 року на митну територію України через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС ОСОБА_1 в митному режимі «транзит» по смузі руху «зелений коридор» ввіз автомобіль марки «MAZDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва. Станом на 25 жовтня 2018 року даний автомобіль вивезено не було та в інший митний режим не заявлено, чим перевищено встановлений статтею 95 Митного Кодексу України строк доставки більше ніж на 10 діб. За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0425/11000/18 за ч.3 ст.470 МК України.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року постанову заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Євгена Миколайовича № 0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн., скасовано та провадження у справі про порушення митних правил за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, закрито.

Відповідно до довідки, виданої ОТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Дніпровське локомотивне депо» №114 від 12.03.2021 року, з ОСОБА_1 утримувалася заборгованість за виконавчим провадженням ВП №62740486 від 12 серпня 2020 року. Заборгованість у розмірі 9702,75 грн. перерахована у повному обсязі. Даний факт також підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати з ОСОБА_1 та квитанціями на загальну суму 9702,75 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади, позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду в розмірі 9702 (дев`ять тисяч сімсот дві) гривні 75 копійок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2022 рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 скасовано у з`язку з незалученням Державної казначейської служби України та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції, виходив із того, що дії відповідача Дніпровської митниці щодо стягнення з позивача суми штрафу визнані судом незаконними, про що ухвалено рішення суду від 02.02.2021 та скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 8500 грн. Отже наявні всі підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування позивачеві завданої матеріальної шкоди. Відмовляючи у задоволені вимог про стягнення моральної шкоди, суд 1 інстанції виходив із того, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, що не було зроблено позивачем.

Рішення суду 1 інстанції в частині моральної шкоди стороною позивача не оскаржується, а тому апеляційним судом не ревізується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції щодо наявності підстав для стягнення грошових коштів, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб цього органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сутність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) митниці, внаслідок яких було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Верховний Суд зауважує, що аналогічний висновок щодо питання особливостей деліктної відповідальності органів державної влади та застосування положень статті 1176 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Висновки суду першої інстанції, що дії Дніпровської митниці щодо стягнення з позивача суми штрафу визнані судом незаконними, про що ухвалено рішення суду від 02.02.2021 та скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 8500 грн., а тому наявні всі підстави для задоволення позовних вимог про повернення таких коштів.

Доводи апеляційної скарги Дніпровської митниці зводяться до правомірності накладення такого штрафу, проте дане питання вирішено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року, яким постанову заступника начальника начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Атаманенко Євгена Миколайовича № 0425/11000/18 від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн., скасовано та провадження у справі про порушення митних правил за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, закрито.

Отже, скасування зазначеної постанови у справі про порушення митних правил про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали складання відповідної постанови.

Вказане також спростовує доводи Державної казначейської Служби України про не підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями працівників митного органу.

Посилання Державної казаначейської служби щодо неправомірності стягнення судових витрат, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь держави судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. рівними частинами з кожного.

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального права, заперечень доводів позивача та суб`єктивного тлумачення висновків суду, викладених в оскарженому рішенні, відтак не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Дніпровської митниці, Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: