ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3127/20 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/69/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 23.10.2018 року. У шлюбі у подружжя народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина з народження разом з позивачем та відповідачкою, а також - батьками позивача проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2019 року дружина разом зі своєю донькою після того, які їй батьком позивача було зроблене зауваження щодо неналежного піклування стосовно свого сина ОСОБА_5 , не прибирає у квартирі, а тільки дивиться телевізор та спілкується у соціальних мережах, - покинула квартиру позивача та виїхала в невідомому напряму, а їх син, ОСОБА_4 , залишився проживати з позивачем та його батьками.

Згодом сторони примирилися, вирішили мешкати окремо від батьків разом з спільним сином ОСОБА_5 та 09.01.2020 року вони переїхали за адресою реєстрації відповідачки у квартирі, яка їй належала: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що дружині було необхідно працювати вони за домовленістю визначили місце проживання дитини разом з батьками позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а сторони залишились проживати за вищевказаною адресою у квартирі відповідачки. Позивач щоденно відвідував дитину, приносив продукти харчування, а відповідачка не бажала бути з дитиною і лише один раз 14.02.2020 разом з ним її відвідала.

13.03.2020 позивач під час спільної прогулянки з дитиною та відповідачкою посварився з останньою та переїхав жити до своїх батьків разом з сином.

08.05.2020 дружина в останнє приїздила спілкуватися з сином і вони домовились, що з 01.06.2020 знову спробують жити разом, а їх дитина до того час залишиться жити з його батьками.

Однак, 14.05.2020 року під час прогулянки малюка з бабусею, матір`ю позивача, дитина була викрадена, як він з`ясував пізніше, - відповідачкою. Дружина не надає йому можливості спілкуватися з їх дитиною та переховує у невідомому йому місці, і він припускає, що дитина перебуває у поганих умовах.

Позивач вважає, що малолітній син ОСОБА_6 повинен проживати разом з ним, оскільки дитина з народження проживала за місцем проживання та реєстрації батька-позивача по справі, де були створені всі належні умови для проживання дитини, що підтверджується наявними доказами. Позивач працює та має можливість забезпечувати свого сина. В свою чергу, на думку позивача, мати хлопчина не зможе забезпечити йому нормальні умови проживання, та дбати про нього, оскільки йому відоме про те, що вона не в повній мірі займалася вихованням своєї доньки від першого шлюбу.

Позивач просив визначити місце проживання їх малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним та його батьками, в частині розірвання шлюбу - позов був виділений, розглянутий та задоволений судом в іншому провадженні.

У червні 2020 року від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла до суду зустрічна позовна заява, в якій вона визнала той факт, що перебуває у спільному шлюбі з позивачем, від якого сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але заперечила доводів позову ОСОБА_1 , якими він обґрунтував свої вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком, та просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини з нею - матір`ю ОСОБА_7 ; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини у розмірі частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повнолітнього віку; стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 2 000 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Зустрічний позов мотивовано тим, що після того, як з вересня 2019 року вона разом з позивачем, спільною дитиною ОСОБА_5 та її донькою від першого шлюбу стали проживати у квартирі батьків позивача за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 і з того часу їх стосунки стали погіршуватися.

28 листопада 2019 року вона поїхала відвести свою доньку від першого шлюбу до її батька, залишивши сина на бабусю - матір відповідача за її згодою, а коли на другий день вона повернулася, то батьки позивача не пустили її додому та розлучили її з восьмимісячною на той час дитиною. З цих підстав вона звернулася до Індустріального відділу поліції ГУ НП в Харківській області із заявою про відібрання дитини.

Позивач прийняв сторону батьків і перешкоджав їй бачитися з дитиною. Протягом місяця вона змогла побачити дитину тільки кілька разів на короткий час і тільки у присутності батьків позивача. Потім вони домовились з позивачем жити окремо від його батьків та на початку січня 2020 року сторони разом зі своїм сином переїхали жити в належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Але спільне життя у сторін не склалося, позивач став агресивно себе поводити, коштів на утримання дитини не надавав, а одного разу пішов гуляти з дитиною і без її відома відвіз її до своїх батьків і знову тривалий час перешкоджав їй у спілкуванні з дитиною. З цього приводу відповідачка знову зверталася до органів поліції, написала заяву про самоуправні дії відповідача до Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області, яка позитивного результату не дала.

Тільки 14 травня 2020 року відповідачка змога забрати дитину і з того часу вона з дитиною проживала за вищевказаною адресою її реєстрації. Вона не перешкоджала позивачу бачитися з дитиною, але - лише у неї вдома, побоюючись того, що позивач знову її забере. Відповідач поводився агресивно, домовитись з цього приводу у них не вийшло, після чого позивач 17 травня 2020 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з ним, а 06 червня 2020 року разом зі своїм батьком силою відібрав у неї дитину у смт Нова Водолага, де вона була у свій матері, та самовільно змінив місце її проживання. З цього приводу відповідачка також зверталась з заявою про відібрання дитини до Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Харківській області. Наразі позивач разом зі своїми батьками знову перешкоджають їй у спілкуванні з дитиною.

Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач за зустрічним позовом зазначає наступне. На її думку, місце проживання малолітньої дитини повинно бути визначено з нею, оскільки це відповідає найкращим інтересам дитини, а позивач має неурівноважену психіку, скоїв ДТП, намагаючись зупинити автомобіль її сестри, оскільки мав припущення, що там може знаходитися їх дитина, що доводить його готовність наражати дитину на небезпеку. ОСОБА_7 зазначає, що їй на праві власності належить житло, де вона може проживати з дитиною, де створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, вона дбає за здоров`ям дитини, регулярно спілкується з сімейним лікарем. Вона має постійне місце роботи, зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, у неї є інша дитина від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже вона має досвід у вихованні дитини.

Відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти на дитину та на її утримання на час декретної відпустки, але на час своєї роботи залишає дитину для догляду своїй матері.

Позивач не заперечує проти того, щоб відповідач бачився з їх сином, приймав участь у його вихованні, однак вважає, що хлопчик повинен жити з матір`ю. Вона також не проти участі у житті дитини її бабусі та дідуся, але вони не можуть замінити дитині її матір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину та дружину - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача,алене менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина у розмірі 1 000 грн, починаючи з 09 червня 2020 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 680 ,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 судовий збір у сумі 840,00 грн. (вісімсот сорок гривень).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Узагальнені доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі:

Апелянт, наполягаючи на тому, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави апеляційного оскарження визначив, що судом не враховано:

-що у відповідача відсутній інтерес до стану здоров`я дитини, а також щодо піклування позивача про стан здоров`я дитини,

-не надано оцінки щодо не участі відповідача у житті дитини, а щодо оформлення ним дитину в дитячий садок,

-не взято до уваги частину доказів про його не перешкоджання відповідачу у спілкуванні з дитиною, а також щодо переховування відповідачем від нього дитини з 14.05.2020 року по 06.06.2020 року та невідвідування поліклініки в цей період,

-щодо не встановлення судом наявності у відповідача самостійного доходу та неподання відповідачем одної інформації про доходи та графік роботи,

-щодо недопущення судом першої інстанції погіршення умов проживання житини,

-щодо неприйняття судом до уваги інформації про можливість ОСОБА_1 , працювати на дому та приділяти більше уваги дитині

-щодо неприпустимості посилань суду першої інстанції на постанову № 631/429/20

-щодо неприпустимості посилання суду першої інстанції на кримінальну справу, що слухається Червонозаводським районним судом м.Харкова,

-щодо неактуальності висновку Департаменту служб у справах дітей №440 від 26.08.2020, а також щодо посилання в ньому на не підтверджену а недоведену інформацію,

-щодо не взяття до уваги судом першої інстанції інформації про проживання дитини разом з батьком, також про наявність стійких емоційних звьязків дитини з батьком, бабусею та дідусем,

-щодо необґрунтованого призначення виплати аліментів та щодо ігнорування судом першої інстанції доказів на підтвердження того, що дитини весь час знаходиться на повному його утриманні

-щодо необґрунтованого призначення судом першої інстанції виплат аліментів на дружину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивач протягом тривалого періоду часу перешкоджав і перешкоджає відповідачу спілкуватись та бачитись з дитиною, не надає можливості забирати дитину, в тому числі і для відвідування лікаря, не повідомляє її про стан здоров`я дитини.

Вказує, що позивач особисто вирішує питання, пов`язані з дитиною, думкою відповідача не цікавиться, ніякої інформації стосовно дитини не надає.

Зазначає, що вона зверталась до поліції з приводу відібрання дитини відповідачем, та вважає, що позивач порушує права і свободи дитини на спілкування з матір`ю.

Звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на наявність справ про притягнення позивача до кримінальної та адміністративної відповідності характеризують його негативно, в тому числі як батька.

Зауважує, що дитина була самоправно відібрана позивачем у матері. Відокремлена від неї та проживає разом з ним без згоди на це матері.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, та відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції врахував вік дитини, якій на момент ухвалення рішення виповнилося лише 2 роки та 6 місяців, її інтереси, а також те, що вона потребує постійної материнської турботи, поведінку обох батьків, умови їх проживання, суд прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з матір`ю, ОСОБА_9 , що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

Зазначено, що оскільки даним рішенням суду визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи матеріальне становище сторін, знаходження на їх утриманні інших осіб, а також те, що з відповідача на користь позивача будуть стягуватися аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі частини всіх видів його доходу заробітку, то суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_9 в частині стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на її утримання, у розмірі 1 000 грн. на місяць.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України:

1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд з огляду на рівність прав та обов`язків батька й матері щодо дитини має зважати на необхідність забезпечення у першу чергу найкращих інтересів дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що мати малолітньої дитини, ОСОБА_2 працює на посаді менеджера квіткової продукції ФОП ОСОБА_11 ( т.4 а.с. 102).

ОСОБА_9 має ще одну малолітню дитину від попереднього шлюбу, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з нею.

На праві власності ОСОБА_2 належала кімната у гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,8 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м. ( т.1 а.с. 67-68)

Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 санітарно - гігієнічні умови проживання задовільні, житлово-комунальні послуги в наявності, кімната з косметичним ремонтом, обладнана меблями, в наявності дитяче ліжко для немовлят, розкладний дитячий стілець для харчування, дитячий посуд, одяг, взуття, іграшки, постільна білизна. ( т.2 а.с. 45)

Відповідно до договору купівлі-продажу кімнати від 24.06.2021 року відповідачка ОСОБА_9 продала належну їй на праві власності кімнату у гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . ( т.4 а.с. 201-202)

За місцем колишнього проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем роботи ОСОБА_9 характеризується позитивно. ( т.3 а.с. 23, 24)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2021 року відповідачка ОСОБА_9 придбала у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 27,2 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м. ( т.4 а.с.203-204)

Згідно з актом обстеження умов проживання від 28.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_3 , житло складається з однієї кімнати, в будинку готельного типу з кухнею, туалетом та душовою загального користування (згідно технічної документації). Будинок з усіма зручностями: централізованим опаленням, газо, водо, енергопостачання. В кімнаті зроблено новий ремонт, є особиста ванна кімната, туалет, об лаштована кухонна зона із пічкою, мийкою та ін.. Для дитини є ліжечко, стіл для годування, іграшки, посуд для малечі. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: власник - мати ОСОБА_9 , 1985 року народження; донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( т. 4 а.с. 205)

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Наказу №1/21 від 26.08.2021 року прийнятий на посаду помічника адвоката ОСОБА_12 з 27.08.2021 року. (т.4 а.с. 215) Відповідно до трудового контракту від 26.08.2021 року укладеного між адвокатом Журавльовим М.С. та помічником адвоката Єрьоменко С.В., останній отримує заробітну плату у розмірі 12 000 грн. Норма тривалості робочого часу помічника становить 40 годин на тиждень. ( т.4 а.с. 216-219)

За місцем проживання, за колишнім місцем навчання, за колишнім місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно. ( т.1 а.с. 152; т.2 а.с. 222, 223-224, 225-226 )

Постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. (т. 2 а.с. 9-16)

В провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. ( т.1 а.с. 69-70)

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 16.03.2021 року на праві власності належить частина двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м. ( т. 3 а.с. 228-232)

Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ізольована квартира складається з двох кімнат, кухні, балкону, ванної кімнати та туалету з усіма зручностями. В оселі чисто, охайно, квартира обладнана меблями, побутовою технікою. У дитини є спальне місце, речі, іграшки за віком. За адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: бабуся ОСОБА_13 , 1961 року народження; дідусь ОСОБА_14 , 1954 року народження; позивач - батько ОСОБА_1 , 1992 року народження; син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( т. 4 а.с. 116-117, 172).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц (провадження № 61-23711св18) зазначено, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що місце проживання дитини визначено судом або органом опіки і піклування, то вимога про відібрання дитини є передчасною та задоволенню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд першої інстанції, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на таке.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивач без згоди та необґрунтовано у односторонньому порядку змінив місце проживання малолітньої дитини, яка перебуває у тому віці, коли потребує найбільшої уваги та опіки саме матері, яка є може надати малолітній дитині усе необхідне, що при усіх приблизно рівних матеріально-побутових умовах сторін є визначальними чинниками.

Мати працевлаштована та отримує дохід, має у власності квартиру та постійне місце проживання. Судом враховано, що відповідачка ОСОБА_1 має можливість забезпечення дитини найнеобхіднішим та її розвиток, а її нерегулярне спілкування з дитиною пов`язано з тим, що позивач перешкоджає їй в цьому, що підтверджується наявними у справами неодноразовими її зверненнями до органів поліції, які позитивного результату не дали.

Також судом першої інстанції зазначено, що Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.08.2020 року № 440 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, в першу чергу, інтереси дитини, Департамент служб, що діє від імені органу опіки та піклування, зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_7 . ( т.3 а.с. 25-30)

На виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 21.12.2022 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради повторно було розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним з батьків. В результаті вивчення документів, з яких вбачається рівні матеріально-побутові можливості по утриманні дитини, обома батьками створюються умови для їх проживання та виховання сина. Обидва із батьків мають бажання та можливість піклуватися про дитину. При цьому мати дитини не має можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_5 , що суперечить інтересам дитини та порушує права матері, тому вважає доцільним визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_9 (а.с. 89-90 т.6).

Вказаний повторний висновок узгоджується з висновками оцінки потреб сім`ї від 22.02.2023, 20.02.2023, актами обстеження умов проживання за адресами проживання сторін (а.с. 91-94). Адреса квартири, яка належить відповідачці по АДРЕСА_6 вказана без зазначення номерів будинку та квартири, але це житло відповідає технічним характеристикам однокімнатної квартири у будинку готельного типу номер АДРЕСА_4 , який належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2021 року (а.с. 203-204 т. 4).

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками, які є обґрунтованими та узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами про те, що позивач у односторонньому порядку на ґрунті неприязних відносин з відповідачкою без узгодження з нею змінив місце проживання їх дитини, безпідставно перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю та не надає їй можливості піклуватися та виховувати дитину, що не відповідає найкращим інтересам дитини, які у даному спорі мають пріоритет.

ОСОБА_15 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що залишення малолітнього у його матері ОСОБА_9 є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини.

Отже, на час ухвалення рішення судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

З огляду на такі обставини судом правильно враховано інтереси дитини, її вік , потребу у постійній материнській турботі.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Інші наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого достовірного підтвердження, є безпідставними, а надані докази - перебувають поза межами розглянутої справи, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто стягнення аліментів відбувається на користь того з батьків, з ким проживає дитина та оскільки рішенням суду визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, правильним є висновок суду ,що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованим.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини

до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина,

а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки ФОП ОСОБА_11 ОСОБА_15 працює на посаді менеджера квіткової продукції ФОП ОСОБА_11 ( т.4 а.с. 102)

Відповідач ОСОБА_1 працює на посаді помічника адвоката, розмір заробітної плати становить 6 000 грн. на місяць.

Установивши вказані обставини, в тому числі і щодо стану здоров`я

та матеріального становища платника аліментів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення аліментів на її утримання щомісячно в розмірі 1000 грн до досягнення дитиною трьох років підлягають задоволенню.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної скарги в межах доводів апеляційної скарги, обставини справи, не містять підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року

Головуючий - В.Б. Яцина.

Судді - Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.