"08" червня 2023 р. Справа № 363/1243/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

8 червня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Щур А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи. Процесуальні дії у справі.

2 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області позивач звернулася із вказаною вище позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття та, в силу

статті 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 березня 2023 року для розгляду зазначеного позову визначено суддю Лукач О.П.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 6 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 175 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

13 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області представником позивача подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено витяги з реєстру територіальної громади на підтвердження того, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 16:00 20 квітня 2023 року.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися у встановлено законом порядку. При цьому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а конверт, надісланий відповідачу з судовою повісткою, копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, повернувся на адресу суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з неявкою у содове засідання учасників провадження розгляд справи було відкладено на 16:00 8 червня 2023 року та на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області було розміщено оголошення про виклик відповідача до суду.

У судове засідання, призначене на 8 червня 2023 року сторони не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. При цьому від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а судова повістка, надіслана відповідачу, повернулася до суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін, суд враховує заяви представника позивача та те, що відповідно до пункту 4 частини восьмої та частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Обґрунтування позову.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 12 грудня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

У шлюбі у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки спільне життя у позивача та відповідача не склалося, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2011 року шлюб між ними розірвано. Однак, невдовзі після розірванню шлюбу вони знову почали спільно проживати та підтримувати відносини, які притаманні подружжю.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_4 .

Разом з тим, на даний час позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет.

Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Відповідач є фізично здоровим, працює офіційно, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей.

Інших стягнень з відповідача не проводиться

Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань, передбачених законодавством у добровільному порядку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивач була вимушена звернутися до суду.

Щодо правової позиції відповідача.

Жодних заяв, клопотань, пояснень щодо позовних вимог від відповідача адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмету спору.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12 грудня 2007 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї, , актовий запис №2907 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син ОСОБА_3 та у свідоцтві про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 15 червня 2009 року, батьками зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня

2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 грудня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбу м.Києва Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2907 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 та у свідоцтві про народження дитини, серія НОМЕР_2 від

29 січня 2013 року, вони зазначені батьками (а.с. 8).

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 2 жовтня 2020 року №, зареєстроване місце проживання позивача з 23 жовтня 2007 року за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 7 березня 2023 року №2023/002036001, місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29 березня 2013 року, зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Також, згідно витягу з реєстру територіальної громади від 7 березня 2023 року №2023/002036002, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20 серпня 2009 року, зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с.18).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Частина перша статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Частина восьма статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Пункти 1-7 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Стаття 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частинами першоютретьою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частини перша та друга статті 27 названої Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що діти проживають разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Відповідач ОСОБА_2 батько дітей, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду.

Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 2 березня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 180183, 191 СК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 7683, 141, 174, 247, 259, 263265, 268, 274-284, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі

1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 08.09.2020, орган, що видав 2315, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації:

АДРЕСА_3 .

Суддя О.П. Лукач