Постанова

Іменем України

07 грудня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16660/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 22 вересня 2023 року

в складі судді Чередніченко Н. П.

у цивільній справі №361/7261/22 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна,

про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період із 24.11.2013 по 29.04.2022 включно.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступне майно: апартаменти, групу нежитлових приміщень НОМЕР_9, загальною площею 45,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль «Toyota RAV4», номер шасі/кузову НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; загальний причіп бортовий Сантей, номер шасі/кузову НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; спеціалізований вантажний фургон малотоннажний «OpelMovano», номер шасі/кузову НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_7 право власності на частину апартаментів, групи нежитлових приміщень НОМЕР_9, загальною площею 45,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_7 на частину легкового автомобіля «Toyota RAV4», номер шасі/кузову НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_7 на частину загального причепу бортового Сантей, номер шасі/кузову НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_7 на частину спеціалізованого вантажного фургону малотоннажного «OpelMovano», номер шасі/кузову НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

08 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просила понесені нею під час розгляду справи витрати на правничу допомогу в розмірі 40 350 грн стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5

15 вересня 2023 року відповідачка ОСОБА_4 подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в обґрунтування якого зазначила, що понесені позивачем витрати на складання позовної заяви розмірі 24 000 грн є значно завищеними. Також зазначила, що не надано документів, які підтверджують факт здійснення оплати даних послуг. Тому обсяг наданих позивачці адвокатом послуг не відповідає критерію реальності таких витрат і підлягає зменшенню.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року ухвалено залишити за ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір та відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та за неповного з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачка звернувшись до суду із завою про розподіл судових витрат не ставила питання про стягнення з відповідачів судового збору, оскільки за приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та при цьому закон не вимагає подання окремих заяв для вирішення судом цього питання.

Суд дійшов помилкового висновку, що відсутність доказів оплати за правничу допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат, оскільки згідно правових висновків Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Судом неповно з'ясовано обставини справи та як наслідок не взято до уваги надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, які були надані з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З даних документів вбачається вартість години роботи адвоката та погодинний обсяг наданої правничої допомоги. В цій частині судом також не були враховані правові висновки Верховного Суду.

За наведених обставин просила скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2023 та ухвалити нове судове рішення про стягнення в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , судового збору в сумі 12 405 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 350 грн, а також витрат на правничу допомогу за розгляд даної апеляційної скарги в розмірі 9 000 грн.

27 листопада 2023 року від представника відповідачів ОСОБА_8 надійшла заява, в якій останній просив залишити без змін додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2023, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначив ті ж самі обставини, які зазначено в клопотанні ОСОБА_4 про зменшення витрат на правничу допомогу, поданому до суду першої інстанції.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 05.12.2023 не з'явилася. Від представника позивачки ОСОБА_9 надійшло клопотання про відкладення судового засідання на інший день, у зв'язку із її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відповідачі: ОСОБА_4 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується звітами про доставку на електронну адресу судових повісток, в судове засідання 05.12.2023 не з'явилися (том 2, а. с. 190-191). В заяві проти апеляційної скарги представник відповідачів ОСОБА_8 просив розглядати справу за його відсутності та відсутності його довірителів (том 2, а. с. 179-184).

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 05.12.2023 не з'явилася (том 2, а. с. 175).

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Л. С., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку на електронну адресу судової повістки, в судове засідання 05.12.2023 не з'явилася та свого представника не направила (том 2, а. с. 192).

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача ОСОБА_9 , оскільки за приписами ст. 270 ЦПК України під час вирішення судом питання про розподіл судових витрат, неприбуття учасників справи в судове засідання, які належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, не перешкоджає вирішенню такого питання.

Беручи до уваги викладене та керуючись положеннями ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи в судовому засіданні 05.12.2023, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення в частині розподілу витрат, понесених позивачкою на сплату судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про розподіл витрат не ставилося питання про стягнення з відповідачів судового збору, а тому такі витрати залишаються за позивачкою.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушення норм процесуального права, з огляду на таке.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовано ст. 133, 137, 141 ЦПК України

Зокрема, статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, законодавець не вимагає подання окремих заяв для вирішення питання про розподіл витрат, понесених учасниками справи на сплату судового збору, зокрема позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що за подання до суду даного позову, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2023 задоволено, ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 12 405 грн, що підтверджується квитанцією від 2710.2022 (том 2, а. с. 127).

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки сплачений останньою за подання позовної заяви судовий збір в сумі 12 405 грн.

Проте, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про залишення за ОСОБА_1 фактично сплаченого нею судового збору за подання позову. До того ж, покладаючи на позивачку витрати зі сплати судового збору за наявності рішення суду про задоволення позову в повному обсязі, суд першої інстанції не встановив обставин, передбачених ч. 9 ст. 141 ЦПК України, які можуть бути підставою для покладання всіх судових витрат на позивача.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору, враховує, що ОСОБА_1 просила понесені нею витрати зі сплати судового збору необхідно лише на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 .

Разом з тим, оскільки позовні вимоги заявлено до трьох відповідачів і судовий збір позивачкою сплачено, виходячи з пред'явлення позовних вимог до трьох відповідачів та враховуючи, що рішенням суду позов задоволено повністю, яке не містить висновку про відмову в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 , то відповідно і витрати зі сплати судового збору покладаються на трьох відповідачів.

Таким чином, витрати позивачки зі сплати судового збору в сумі 12 405 грн покладаються на трьох відповідачів в рівних частках, по 4 135 грн на кожного (12405:3).

Однак, враховуючи, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь судовий збір лише з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , тому з двох останніх підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в загальній сумі 8 270 грн (по 4 135 грн з кожного).

Щодо ухвалення судом додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують фактичну оплату послуги на надання правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, з наступних підстав.

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Здійснивши аналіз вищенаведених положень ЦПК України, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Даний висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, провадження №61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, провадження №61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, провадження №61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №640/4126/19, провадження №61-14735св20 та ін.

Такий підхід також прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, провадження №К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі №640/10548/19, провадження №К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, провадження №К/9901/22452/20.

Крім того в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц міститься висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також колегія суддів враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява №37083/03, пункт 106).

Згідно з матеріалами справи сторони договору про надання правничої допомоги погодили, що клієнт сплатить адвокату гонорар у розмірі 3 000 грн за одну годину роботи адвоката. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачка до заяви про розподіл витрат долучила докази, з яких вбачається кількість витраченого адвокатом часу на виконання тієї чи іншої послуги та вартість цієї послуги, виходячи із кількості витраченого часу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та правовими висновками Верховного Суду.

З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставними заперечення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , щодо відсутності доказів оплати витрат на правничу допомогу.

Отже, наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення заяви про розподіл витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила всі понесені нею судові витрати покласти на відповідачів.

За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат на правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вже вказувалося вище, в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила понесені нею судові витрати покласти на відповідачів. Розрахунок судових витрат ОСОБА_1 зазначила в заяві про розподіл витрат, до якої і долучила докази понесення таких витрат.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_1 з першою заявою по суті - позовною заявою не надано попереднього розрахунку судових витрат, які вона очікувала понести в суді першої інстанції, відсутні правові підстави для відмови в ухваленні додаткового рішення з цих підстав, оскільки Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, №916/2087/18 від 31.03.2021 та №922/3812/19 від 10.12.2020 зазначено, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

З доданих ОСОБА_1 до заяви про розподіл витрат доказів понесення витрат на правничу допомогу вбачається, що 21 вересня 2022 року між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським об'єднанням "Чучковських" укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №20 (далі - Договір №20), пунктом 1.1. якого визначено, що клієнт доручає, а адвокатське об'єднання приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором; клієнт зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених даним Договором (том 2, а. с. 123-126).

Пунктом 3.1 Договору №20 визначено, що клієнт зобов'язаний сплатити гонорар (винагороду) адвокатському об'єднанню в розмірі та строки окремо погоджені між ними на розрахунковий рахунок адвокатського об'єднання.

В Додатковій угоді №1 до Договору №20 від 21.09.2022 сторони договору узгодили, що вартість послуг з надання правничої допомоги у даній справі становить 3 000 грн за одну годину роботи адвоката Адвокатського об'єднання "Чучковських" (том 2, а. с. 127).

Згідно Акту №1 прийняття-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 05.09.2022, загальна вартість робіт (послуг) становить суму 40 350 грн (том 2, а. с. 128). В даному Акті №1 також наведено розрахунок наданих послуг (виконаної роботи), а саме:

1) складання позовної заяви - 8 годин (24 000 грн);

2) складання адвокатських запитів, відповіді на які містяться в матеріалах справи - 1 год. 30 хв. (4 500 грн);

3) складання відповіді на відзив - 30 хв. (1 500 грн);

4) складання клопотання від 13.02.2023 - 30 хв. (1 500 грн);

5) складання клопотання від 12.05.2023 - 30 хв. (1 500 грн);

6) складання клопотання від 10.07.2023 - 30 хв. (1 500 грн);

7) участь в судових засіданнях 23.02.2023, 04.04.2023, 12.05.2023, 04.07.2023, 17.07.2023 та 05.09.2023 - 1 год. 57 хв. (5 850 грн). Разом 13 год. 27 хв., що становить загальну суму 40 350 грн.

Докази на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, а під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого надав належні докази, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу та його розподіл між відповідачами, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже вказувалося вище, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витратна правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В частині 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

З матеріалів справи вбачається, що на заяву позивачки про розподіл витрат ОСОБА_4 подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначила, що вартість послуги за складання позовної заяви в сумі 24 000 грн є значно завищеною та не відповідає критерію реальності таких витрат. Інших доводів, окрім того, що позивачкою не надано фактичної оплати отриманих послуг, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не містить.

Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_4 про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу в частині надання послуги зі складання позовної заяви, оскільки вказуючи на те, що вартість послуги за складання позовної заяви є завищеною, відповідачка не наводила обґрунтувань чому саме такий розмір є завищеним.

Поруч з цим, колегія суддів враховує, що надання такої послуги, як складання позовної заяви, включає в себе опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, аналіз судової практики, визначення правової позиції у справі; зазначення додатків, якими обґрунтовано позовні вимоги та збирання їх для долучення до позовної заяви.

Так, як вбачається з наданого позивачкою розрахунку витрат на правничу допомогу, адвокатом на складання позовної заяви витрачено 8 годин та вказано, що година роботи адвоката становить 3 000 грн (8х3000=24 000). Клопотання відповідачки ОСОБА_4 про зменшення витрат на правничу допомогу не містить обґрунтувань щодо незгоди із визначеним розміром за одну годину роботи адвоката. Також, як вже вказувалося вище, дане клопотання не містить інших доводів про зменшення витрат на правничу допомогу, окрім тих, що стосуються вартості послуги за складання позовної заяви.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 350 грн є співмірним з позовними вимогами, зважаючи при цьому на складність справи та витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг, зокрема на складання позовної заяви, а також інших послуг під час розгляду справи до ухвалення рішення суду.

Водночас, як вже вказувалося вище, понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу розподіляються на трьох відповідачів, тобто по 13 450 грн (40350:2) з кожного, але підлягають стягненню лише з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , по 13 450 грн з кожного, оскільки позивачка просила не стягувати понесені нею витрати з відповідача ОСОБА_2 .

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат.

Щодо вимог апеляційної скарги про розподіл витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час даного апеляційного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги долучено Акт №2 прийняття-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 23.10.2023, згідно якого вартість послуги - складання та подання апеляційної скарги, на яку адвокатом витрачено три години, становить 9 000 грн (том 2, а. с. 159).

За приписами статей 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат та у разі задоволення позову покладаються на відповідачів.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01.09.2022 №640/16093/21).

Колегія суддів, проаналізувавши надані позивачкою докази на підтвердження понесення витрат в апеляційній інстанції, встановила, що складена та подана адвокатом апеляційна скарга не є об'ємною (4 сторінки), з яких на одній сторінці зазначено учасників справи, на одній сторінці викладено прохальну частину скарги, на одній сторінці викладено резолютивну частину рішення суду від 05.09.2023 та резолютивну частину додаткового рішення від 22.09.2023 та ще на одній сторінці викладено доводи незгоди з додатковим рішенням. Також, доводи апеляційної скарги за своїм змістом не є складними, оскільки містять лише посилання щодо порушення судом норм процесуального права та не врахування правових висновків Верховного Суду, які висловлено при вирішенні подібних процесуальних питань щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачці під час розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення, врахувала, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права більше двадцяти років, тому надана адвокатом своїй клієнтці така послуга, як складання та подання апеляційної скарги з приводу порушення судом норм процесуального права не викликало значних зусиль.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та відшкодування таких витрат в загальній сумі 3 000 грн.

Таким чином, з урахуванням прохання позивачки щодо покладення судових витрат лише на двох відповідачів, з відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 по 1 500 грн витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 4 135 (чотири тисячі сто тридцять п'ять) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 450 (тринадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 4 135 (чотири тисячі сто тридцять п'ять) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 450 (тринадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог заяви про розподіл судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 понесені в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча тисячі п'ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_7 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ; місце проживання: Одеська область, Фрунзівський район, с. Перехрестове.

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська