Справа № 458/1129/18
Провадження № 2/455/95/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Пошивака

секретар судового засідання - Бобельська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі суду, цивільну справу №458/1129/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

08.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, в якій посилається на те, що вінмає у приватній власності житловий будинок по АДРЕСА_1 .

По сусідству у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_2 .

На межі земельної ділянки на якій розташований його житловий будинок ОСОБА_2 незаконно побудував тимчасову будівлю (шопу) стік з даху якої випустив під його житловий будинок.

Стіни його житлового будинку виконані з дерева (рублені). Під час атмосферних опадів дощу, снігу, вказані атмосферні опади з даху незаконно збудованої тимчасової будівлі ОСОБА_2 попадають на стіни та під фундамент його приватного будинку, що призводить до накопичення сирості, загнивання стін та підмивання фундаменту. Внаслідок затіненняя самовільною тимчасовою будівлею ОСОБА_2 , стіни його житлового будинку погано просихають після атмосферних опадів, що ще більше сприяє накопиченню сирості, загниванню стін та руйнуванню фундаменту.

Крім того, відстань між його будинком і незаконно збудованою тимчасовою будівлею ОСОБА_2 надто мала, що становить порушення пожежних та інших будівельних норм.

Це спричиняє йому перешкоди у користуванні майном та призводить до зниження його цінності.

У добровільному порядку його сусід ОСОБА_2 категорично відмовився самостійно усунути вказані перешкоди щодо користування ним його майном.

У зв`язку з цим, він звернувся на «гарячу лінію» області. На місце виїхали працівники департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та після обстеження ситуації на місцевості надали йому письмову відповідь, що повноваження департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області не поширюються на вказані правовідносини та повідомлено, що у реєстрі відсутня інформація про реєстрацію документів що дають право на виконання будівельних робіт за адресою вказаною у зверненні.

Після цього, він звернувся до органу місцевого самоврядування - Лімнянську сільську раду Турківського району Львівської області щодо незаконного будівництва тимчасової будівлі (шопи), в якій стік з даху випущено під його житловий будинок. Комісією Лімнянської сільської ради у складі Лімнянського сільського голови Петренка П.С., спеціаліста-землевпорядника Бутрій М.І. секретаря сільської ради Карпи С.І. в його присутності та в присутності ОСОБА_2 встановлено, що тимчасова прибудова ОСОБА_2 побудована без дотримання нормативних умов та в даний час вода з даху даної прибудови стікає під його житловий будинок..

25.09.2018 року ОСОБА_2 на підставі акту обстеження та рішення виконкому Лімнянської сільської ради зобов`язано добровільно знести тимчасову дерев`яну споруду, так як вона не відповідає будівельним та пожежним нормам.

Однак, незважаючи на те, що органом місцевого самоврядування встановлено незаконність самовільної будівлі, його сусід ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку усувати вказані порушення.

Просить зобов`язати ОСОБА_2 знести самовільно побудовану тимчасову будівлю (шопу) за адресою: АДРЕСА_1 на межі земельної ділянки на якій розташований житловий будинок ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018 року справу розподілено судді Крілю Л.М.

Ухвалою судді від 20.05.2019 року дану позовну заяву залишено без руху (а.с.29).

Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 12.06.2019 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 16 годину 00 хвилин 02.07.2019 року (а.с.37).

01.07.2019 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відвід судді (а.с.62).

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 15.07.2019 року заяву відповідача ОСОБА_2 задоволено, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Лімнянська сільська рада Турківського району Львівської області, про зобов`язання знести самовільно-побудовану тимчасову будівлю (шопу) передано на розгляд до Старосамбірського районного суду Львівської області (а.с.74-75).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 року, справа передана судді ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 29.08.2019 року прийнято до розгляду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Лімнянська сільська рада Турківського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 30 хвилин 19.08.2020 року.

Наказом від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №68/07/2020 від 15.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 08.09.2020 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15 годину 30 хвилин 10.11.2020 року, яке неодноразово відкладалося.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року без виходу в нарадчу кімнату виключено з третіх осіб Лімнянську сільську раду Турківського району Львівської області та залучено її правонаступника Турківську міську раду Самбірського району Львівської області, підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 05.10.2021 року, яке відкладено на 15 годину 00 хвилин 23.03.2022 року.

Ухвалою суду від 23.03.2022 року підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 07.09.2022 року, яке відкладено на 12 годину 00 хвилин 10.01.2023 року.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 30.03.2023 року, який відкладено на 09 годину 30 хвилин 30.05.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мукан І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначили, що інші письмові докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_2 вимог нормативно-правових актів при будівництві господарської споруди та спричинення ним шкоди майну позивача, окрім тих, які подані із позовною заявою відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 24.05.2023 року до суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якому він просив відкласти судове засідання, призначене на 30.05.2023 року у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Представник третьої особи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома.

Розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, то суд його відхиляє оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Окрім того, судом зазначається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також, суд враховує, що у разі неможливості прибуття в судове засідання, сторона у справі має право звернутися до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі з власних технічних засобів.

Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився, та вкотре направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи. А тому, суд розцінює таку процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 , як зловживання своїми процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи, оскільки законодавством України не передбачено відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в державі.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач проживає у с.Лімна Самбірського району Львівської області, де не ведуться бойові дії, Старосамбірський районний суд Львівської області працює в звичному режимі, у зв`язку з чим, суд вважає за доцільне у задоволені клопотання відповідача відмовити.

З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про розгляд справи, з врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, клопотання позивачки та її представника, які наполягали на розгляді справи по суті, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності в судовому засіданні належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Мукана І.В., дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті першої Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 01.02.2016 року та від 29.02.2016 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Земельна ділянка дарувальнику ОСОБА_4 не належала на праві власності, право користування земельною ділянкою нею не оформлено. Обдарованому ОСОБА_1 про вказані обставини відомо (а.с.13-14, 17-18).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28598867 від 04.03.2016 року вирішено провести державну реєстрацію переходу права власності, форма власності приватна, розмір частки , на житловий будинок з реєстраційним номером 55, що розташований в АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , податковий номер (а.с.21).

З довідки, виданої Лімнянською сільською радою Турківського району Львівської області №189 від 14.09.2018 року відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 і який має договір купівлі-продажу на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 не звертався в Лімнянську сільську раду про надання дозволу на будівництво тимчасових господарських споруд на своєму подвір`ї (а.с.8).

З листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1013-6/2956-18 від 04.07.2018 року відомо, що на адресу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Льввіській області Турківською районною державною адміністрацією скеровано звернення ОСОБА_1 на «гарячу лінію» області стосовно проведення перевірки законності встановлення шопи ОСОБА_2 за адресою: с.Лімна Турківського району Львівської області. Департаментом вживаються організаційні заходи щодо здійснення в найкоротшийх термінах позапланової перевірки об`єкта будівництва за адресою: с.Лімна Турківського району Львівської області. Після проведення перевірки та у разі виявлення порушень, Департаментом будуть вжиті заходи державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.12).

Актом №166 від 10.08.2018 року, складеного комісією Лімнянської сільської ради встановлено, що тимчасова прибудова ОСОБА_2 побудована без дотримання нормативних умов та в даний час вода з даху прибудови стікає під житловий будинок будинок ОСОБА_1 (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що він фактично проживає в іншому будинку, ніж той якому завдають шкоди атмосферні опади, які стікають із споруди ОСОБА_2 . Однак він є власником сусіднього будинку, водночас земельна ділянка на якому розташований його власність не приватизована та межі вказаної земельної ділянки не визначені.

Враховуючи вищезазначене, суд критично оцінює вищевказаний акт від 10.08.2018 року за № 166, оскільки будь-яких відомостей про те, де саме та за якою адресою проводилися заміри, які саме ДБН порушено вказаний акт не містить. Не містить він і прив`язки до місцевості, тобто встановити на якій відстані побудовані споруди від меж земельних ділянок не можливо, так само, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про конфігурацію цієї земельної ділянки на якій розташований будинок, що належить ОСОБА_1 .

Окрім того в акті проведено заміри між житловим будинком та тимчасовою будівлею. Згідно чинного на той момент правового регулювання Тимчасові будівлі та споруди це виробничі, складські, допоміжні, житлові і суспільні будівлі та споруди, необхідні для виконання будівельно-монтажних робіт і обслуговування працівників будівництва, які спеціально будуються або пристосовуються на період будівництва (пп. 3.1.14.1 ДБН Д.1.1-1-2000). Водночас даних про те, яке будівництво велося чи завершене воно на час розгляду справи стороною позивача не надано.

Так само і клопотань про проведення експертизи, в тому числі для встановлення наявності чи відсутності порушень при будівництві тимчасової будівлі, спричиненої внаслідок цього шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача ОСОБА_2 сторона позивача не заявляла.

У відповідності до ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельних ділянок здійснюється серед іншого у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок та передбачає визначення площі земельної ділянки, її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до положеньст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 даного Закону).

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо тимчасової будівлі (шопи) за адресою проживання відповідача ОСОБА_2 в с.Лімна Самбірського (колишнього Турківського) району Львівської області яка розташована біля будинку позивача ОСОБА_1 , який розташований в. АДРЕСА_2 .

З приводу цього суд відзначає, що збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже, позивач зобов`язаний довести не тільки факт самочинності будівництва, але насамперед порушення його прав як користувача суміжної земельної ділянки та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб як знесення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте доказів того, що здійснене відповідачем будівництво шопи, не відповідає вимогам будівельних норм та правил, у зв`язку з чим порушує права позивача, суду не надано.

Суд знову звертає увагу, що клопотань про призначення земельно-технічної, будівельно-технічної експертизи позивачем не заявлялося.

Щодо вимог позову про знесення шопи, то знесення будівлі є крайньою мірою.

До того ж, позивачем не було використано всі передбачені законодавством заходи щодо усунення вказаного порушення, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо здійснити перебудову, реконструкцію.

Виходячи з викладеного, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в суді, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, враховуючи, що в задоволенні позову судом відмолено, задоволенню не підлягають і стягнення на користь позивача із відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст.317, 319, 321, 376, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 15, 16, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 09.06.2023 року.

Суддя Пошивак Ю.П.