Справа №442/6758/23
Провадження №2/442/1344/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

07 грудня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні місцями загального користування,

з участю секретаря судового засідання Федишин Б.І.

в с т а н о в и в :

25.09.2023 позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідачки, в якому просять зобов`язати відповідачку не чинити їм позивачам перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями сушарні та сміттєвою камерою, які знаходяться між другим та третім поверхами в будинку АДРЕСА_1 , які позначені в технічному паспорті будинку літерами ІІ та ІІІ шляхом передачі їм ключів які надають вільний доступ до сушарні та сміттєвої камери. Також просять стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням правничої допомоги та сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

В обґрунтування позову посилаються на те, що проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому створено ОССБ « Аврора», тому всі питання, які виникають в будинку, вирішує правління ОССБ « Аврора».

Зазначають, що між ними та відповідачкою на протязі тривалого часу йде спір з приводу користування приміщеннями загального користування, а саме приміщенням сушарні та приміщенням сміттєвої камери, які позначені на поверховому плані будинку літерами ІІ та ІІІ. Відповідачка захопила дані приміщення самовільно та не допускає їх до користування ними шляхом встановлення дверей до сміттєвої камери. Дані приміщення знаходяться між другим та третім поверхами. Вони неодноразово намагались вирішити з відповідачкою дане питання мирним шляхом, просили її надати їм доступ до даних приміщень, але вони в категоричній формі відмовилися це зробити, вважаючи, що дані приміщення належать їй на законних підставах.

З приводу цього спору вони зверталися до Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області у вересні 2022 року та отримали відповідь, що факти викладені у їхньому зверненні не відносяться до компетенції органів Національної поліції і їм було рекомендовано звернутися до суду за захистом їхніх прав.

В 2023 році вони також звернулися з заявами до керівника ОССБ "Аврора" В. Мариняка та отримали відповідь, згідно якої останній повідомив їх, що він провів з ОСОБА_4 розмову з приводу звільнення незаконного захоплення приміщень сушарні та сміттєвої камери, але вона відмовилася звільнити дані приміщення.

24 серпня 2023 року комісією в складі керівника ОСББ «Аврора» Мариняк В. та членами правління ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт, який підтверджує, що приміщення сушарні (П) і приміщення сміттєвої камери (III) які вказані на технічному паспорті ОСББ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 між 2 та 3 поверхами незаконно самовільно зайняті ОСОБА_4 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 даного будинку, а тому їм рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

25.09.2023 скеровано запит щодо встановлення місця реєстрації відповідачки, відповідь на який судом отримано 29.09.2023.

02.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 24.10.2023.

24.10.2023 підготовче судове засідання відкладено на 13.11.2023 у зв`язку з неявкою відповідачки та відсутністю даних про її належне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою від 13.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.12.2023.

У судове засідання учасники справи не з`явились. Позивачі подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, просять провести заочний розгляд справи та задоволити їхній позов.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена за встановленою адресою місця реєстрації, однак поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «адресат відсутній" .

Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавала. За таких обставин, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленою про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Зі згоди позивача, суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст. 319, ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачі та відповідачка є зареєстрованими та проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , а.с. 23-25, 34. В будинку створено ОСББ "Аврора", керівником якого є ОСОБА_7 .

В зазначеному будинку позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 , позивачу ОСОБА_2 1/2 квартири АДРЕСА_4 , позивачу ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_5 , а.с. 26-31.

Як зазначають позивачі, між ними та відповідачкою на протязі тривалого часу йде спір з приводу користування допоміжними приміщеннями, а саме приміщенням сушарні та приміщенням сміттєвої камери, які позначені на поверховому плані будинку літерами ІІ та ІІІ, знаходяться між другим та третім поверхами та які самовільно захопила відповідачка шляхом встановлення дверей до сміттєвої камери, а.с. 8-10.

З відповіді Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області від 05.09.2022 №8307/52/01, вбачається, що позивачі зверталися до правоохоронного органу з приводу користування допоміжними приміщеннями, проте отримали відповідь, що факти викладені у їхньому зверненні не відносяться до компетенції органів Національної поліції і їм було рекомендовано звернутися до суду за захистом їхніх прав, а.с. 7.

24 серпня 2023 року комісією в складі керівника ОСББ «Аврора» Мариняк В. та членами правління ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт, який підтверджує, що приміщення сушарні (ІІ і приміщення сміттєвої камери (ІІІ) які вказані на технічному паспорті ОСББ «Аврора» за адресою: АДРЕСА_1 між 2 та 3 поверхами, незаконно самовільно зайняті ОСОБА_4 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 даного будинку.

На неодноразові звернення позивачів до керівника ОСББ "Аврора" В.Мариняка з приводу користування приміщеннями загального користування, останній листом від 12.09.2023 повідомив позивачів, що провів з ОСОБА_4 розмову з приводу звільнення незаконного захоплення приміщень сушарні та сміттєвої камери, але вона відмовилася звільнити дані приміщення, а.с. 12-15.

Таким чином судом встановлено, що оскільки позивачі є власниками (співвласниками) квартири у багатоквартирному житловому будинку, а відтак мають право на користування допоміжними приміщеннями будинку, зокрема, приміщеннями сушарні та сміттєвою камерою, які знаходяться між другим та третім поверхами в будинку АДРЕСА_1 , які позначені в технічному паспорті будинку літерами ІІ та ІІІ. Поряд з цим, судом встановлено, що такі допоміжні приміщення самовільно зайняті ОСОБА_4 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 даного будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зазначене право передбачене також ч. 2 ст. 382 ЦК України, відповідно до якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 5, ст. 6, ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Співвласники зобов`язані: додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

За частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Місця загального користування - це загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018р. № 315 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.12.2018р. за № 1502/32954).

Верховний Суд у постановах від 18.07.2018р. у справі № 916/2069/17, від 22.01.2020р. у справі № 461/4181/18 (провадження № 61-15919св19) зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Отже, оскільки відповідачка чинить позивачам перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, позивачі мають право на користування такими приміщеннями, а тому позов підлягає задоволенню шляхом передачі позивачам ключів, які надають вільний доступ до сушарні та сміттєвої камери.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн., а відтак такий підлягає стягненню на його користь з відповідачки.

Разом з тим, оскільки позивачами не надано доказів щодо понесення витрат на правову допомогу, а відтак, підстав для задоволення позову в цій частині судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

3обовязати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями сушарні та сміттєвою камерою, які знаходяться між другим та третім поверхами в будинку АДРЕСА_1 , які позначені в технічному паспорті будинку літерами ІІ та ІІІ шляхом передачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключів до сушарні та сміттєвої камери.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2023 року.

Позивачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_6

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_7 ,

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_9 .

Головуюча - суддя Курус Р.І.