У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Гриб А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.09.2018 на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини від усіх видів доходів на тверду грошову суму в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 14.09.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про передання справи до суду за належною підсудністю. Так, на переконання представника відповідачки звернення позивача до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з відповідним позовом є зловживанням процесуальними правами, оскільки судом, який має розглядати спір між сторонами є Приморський районний суд міста Одеси.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представника позивача надійшла заява без участі.

У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Всебічно і повно дослідивши обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення питання про передання справи за підсудністю, а також перевіривши доводи представника відповідача, викладені в поданому ним клопотанні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, зважаючи на таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція або ЄКПЛ), Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV підсудність безпосередньо пов`язана із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у параграфі 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У свою чергу дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція є інститутом права, що покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

У свою чергу, територіальна юрисдикція (підсудність) спрямована на визначення конкретного суду з числа судів однієї ланки.

Отже, результатом визначення територіальної юрисдикції спору є встановлення суду, який повинен розглядати справу з урахуванням території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Суд зауважує, що за загальним правилом підсудність у цивільній справі визначається за місцем проживання відповідача. Між тим, приписи статті 28 ЦПК України встановлюють правило альтернативної підсудності, яке охоплює собою випадки звернення до суду особи з позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Понад це, питання територіальної юрисдикції є процесуальним, зважаючи на те, що правила визначення конкретного суду, який може розглядати справу, з числа судів загальної юрисдикції унормовано процесуальним законом.

Таким чином, вирішення питання про підсудність насамперед залежить від характеру заявлених позовних вимог, а не від їх обґрунтованості.

З цього приводу суд вказує про те, що зміст клопотання представника зводиться до заперечень не проти підсудності, а проти позову в цілому.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи.

Суд вказує на те, що в цій справі позивач заявив вимоги про зміну способу стягнення аліментів.

За таких обставин твердження про об`єднання позивачем вимог ґрунтується на власному трактуванні змісту заявлених позовних вимог.

Із урахуванням наведеного суд доходить до переконання про необґрунтованість заявленого клопотання, а тому його слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 27-28, 31, 44, 258-260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання представника відповідача відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за результатами розгляду справи.

Повна ухвала суду складена та підписана 06 грудня 2023 року.

Суддя В.Й. Данко