Ухвала

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 334/7560/20

провадження № 61-2804св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2021 року у складі судді: Бредіхіна Ю. Ю., у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2020 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2022 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В., апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано житлову будівлю Л-2, яка знаходиться у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 77/200 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 1/2 житлового будинку літ. Л.-2, вбиральні, літ. М, паркан №7. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 77/200 частини земельної ділянки кадастровий номер :04:022:0228 за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 334/7560/20 (провадження № 61-2804св23) касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просила стягнути із позивача судові витрати.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року вказано, що: «у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України). Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат». Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат».

У липні 2023 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у загальному розмірі 10 446,56 грн, що сплачений за подання касаційної скарги.

Заява мотивована тим, що суд касаційної інстанції не стягнув судові витрати у вигляді судового збору з ОСОБА_1 , які вона понесла під час касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат містилася у прохальній частині касаційної скарги.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Касаційний суд акцентує увагу, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

У постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

За таких обставин, відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення. Тому в задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись статтями 141, 260, 270 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

А. Ю. Зайцев

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук