УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 495/11970/23

Номер провадження 2-з/495/75/2023

24 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в прядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в прядку спадкування.

Ухвалою суду від 03.11.2023 року провадження у справі було відкрито

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка була передана на розгляд судді Боярського О.О. 23.11.2023 року.

У вказаній заяві ОСОБА_1 просить:

-накласти арешт на нерухоме майно:

?садовий будинок АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, на земельній ділянці 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва;

?земельну ділянку, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва;

- заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській радах, міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно), вчиняти будь-які дії (у тому числі реєстраційні дії та дії в межах виконавчого провадження та дії у межах справ про банкрутство), спрямовані на зміну власника, передачу майна у заставу, іпотеку, оренду тощо, або дії, які можуть призвести до зміни власника, в тому числі дії, які можуть призвести до поділу, виділу часток, зміни опису, технічних характеристик, в тому числі - площі щодо наступних об`єктів нерухомого майна:

?садовий будинок АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, на земельній ділянці 0,66га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва;

? земельну ділянку, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.03.1993 року в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за №335 та на підставі чого 16.03.1993 року відділом РАЦС Київського РВК м. Одеси видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 07.03.2023 року складено відповідний актовий запис № 220. Місце смерті є місто Чорноморськ, Одеського району Одеської області. Місце державної реєстрації Чорноморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 29.03.2023 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З паспорту померлого ОСОБА_5 вбачається, що на день смерті він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, зазначене місце реєстрації та проживання підтверджується відомостями, наданими відділом реєстрації обліку осіб Центру надання адміністративних послуг у м. Чорноморську Управління забезпечення діяльності виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (відповідь від 02.06.2023 року за № 8-1563, копія додається).

Згідно зазначеної відповіді відділу реєстрації обліку ЦНАП, на день смерті ОСОБА_5 за даною адресою також зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заявник вказує, що із ОСОБА_2 його батько ОСОБА_5 перебував з 24.11.2000 року та до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у зареєстрованому шлюбі.

Факт перебування ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_2 підтверджується відповідною відміткою у паспорті померлого. Так, згідно відмітки про шлюб, ОСОБА_5 з 24.11.2000 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Реєстрація актового запису про шлюб за актовим номером 1009 від 24.11.2000 року здійснена відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції.

Зазначений факт підтверджено відомостями (лист №12417/24.23-18 від 18.08.2023 року) Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на адвокатський запит від 09.08.2023 року за №1273640: підтверджено відомості про дійсність актового запису про шлюб №1009 від 24.11.2000 року, складеного Київським відділом РАЦС у місті Одесі (Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1261 ЦК України, діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають у пергу чергу право на спадкування за законом.

02.06.2023 року, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого нею 02.06.2023 року була заведена спадкова справа за №31/2023. Заповіту немає, тобто спадщина спадкоємцем не розділена між спадкодавцями.

За отриманими з різних джерел відомостями, майнових активів, зареєстрованих за померлим ОСОБА_5 активів не знайдено. Проте, за ОСОБА_2 виявлено наступне майно:

?З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 виявлено: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 30876966, зареєстрований 19.07.2010 року за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватної форми власності, частка власності - 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, НОМЕР_4 , 06.07.2010 року, виконком Затоківської селищної ради, рішення №692 від 06.07.2010 року;

?З Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 07.06.2023 року за №29-15-0.82-2206/2-23 повідомлено про реєстрації за ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на право власності на землю ЯЕ №650552, виданого 26.07.2007 року; земельної ділянки, площею 0,66 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва згідно державного акту на право власності на землю ЯЕ №112816, виданого 28.04.2007 року.

Отже, наведене вказує, що це майно набуто ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за період перебування ними у шлюбі, за спільні кошти та спільною працею, тобто має статус спільного сумісного майна подружжя.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Слаєвої Р.К. від 06.09.2023 року щодо кола спадкоємців спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_1 , який підписав заяву про прийняття спадщини та є фактичне прийняття спадщини, у зв`язку із спільним проживанням за однією адресою зі спадкодавцем (згідно довідки, виданої відділом реєстрації обліку осіб від 02.06.2023 року за №8-1563) у дружини померлого ОСОБА_2 , син померлого ОСОБА_3 та донька померлого ОСОБА_4 . Відомості щодо інших спадкоємців відсутні.

19.02.2006 року за договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною О.С., реєстраційний №965, ОСОБА_2 набуто земельну ділянку, площею 0,66 га кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва, на підставі чого остання отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 112816, виданий 23.04.2007 року Білгород Дністровським міським відділом земельних ресурсів.

Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області 23.06.2010 року на ім`я ОСОБА_2 виданий Сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер ОД001307, яким засвідчена відповідність закінченого будівництвом об`єкта садового будинку, трехповерхового, загальною площею 568,60 м.кв., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Затоківської селищної ради Білгород Дністровської міської ради Одеської області №692 від 06.07.2010 року вирішено "Оформити право власності гр. ОСОБА_2 на садовий будинок літ. "А", навіс літ. "Б", споруди №№1-4, розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Доручено КП "Білгород Дністровське БТІ" видати свідоцтво на право власності.

Архівним відділом виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради Одеської області надана копія зазначеного рішення та документи які стали підставою для його прийняття. Так, підставою для прийняття селищною радою такого рішення став:

?Сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер ОД001307, виданим 23.06.2010 року ОСОБА_2 Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області;

?Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 112816, виданий 23.04.2007 року Білгород Дністровським міським відділом земельних ресурсів;

?Технічний паспорт, виготовлений 19.11.2009 року КП "Білгород Дністровське БТІ", інвентаризаційна справа №22-273 на садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами.

06.07.2010 року виконавчим комітетом Затоківської селищної ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - садовий будинок АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4. Форма власності приватна, частка 1/1.

Державна реєстрація права власності на зазначену нерухомість здійснена КП "Білгород Дністровське бюро технічної інвентаризації" за ОСОБА_2 , про що свідчить витяг про реєстрації права власності на нерухомість №26742358 від 19.07.2010 року.

Листом від 05.07.2023 року №703 КП "Білгород Дністровське БТІ" підтвердило. Що станом на 31.12.2012 року власником будинку була ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 06.07.2010 року, яке було зареєстровано КП "Білгород Дністровське БТІ" 19.07.2010 року в реєстровій книзі №6 за реєстровим "1003. Дублікат правовстановлювального документу КП "Білгород Дністровське БТІ" не реєструвався.

На земельній ділянці подружжям ОСОБА_7 під час шлюбу та сумісного проживання за спільні кошти та спільною працею був побудований садовий будинок АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2010 року. Форма власності приватна, частка 1/1.

Отже, відповідно до вимог вищезгаданих норм закону, зазначений садовий будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_7 і належить в рівних частках як ОСОБА_2 , так і померлому ОСОБА_5 .

Згідно вимог статті 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Враховуючі наведене, позивач ОСОБА_1 звертається із позовом, за яким заявляє позовну вимогу про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом частки у спільному майні подружжя на 1/8 частку садового будинку АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4 та на 1/8 частку земельної ділянки, площею 0,66га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

Ціна позову складає 1 354 350 грн.

Зазначає, що невжиття заходів по забезпечення позову перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки може призвести до того, що майно буде відчужено третім особам (у тому числі родичам).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, а також додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі № 643/12369/19, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 25.07.2023 року саме відповідачка ОСОБА_8 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Судом враховується, що в провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Боярського О.О. перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в прядку спадкування. Тобто між сторонами дійсно існує спір щодо спадкового майна, спадщина на яке відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме тому накладення обтяження на 1/8 частку спірного майна, про право на яке заявляє позивач ОСОБА_1 , суд вважає співмірним позовним вимогам та таким, що не порушує права іншої сторони та третіх осіб.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважає за необхідне у задоволенні вимог в частині застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на садовий будинок АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, на земельній ділянці 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва; земельну ділянку, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва - відмовити.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням наведеного роз`яснення, що міститься в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту у вигляді заборони на відчуження вказаного майна, з метою не порушення права на володіння та користування майном. Такий захід не зашкодить істотним чином правам та інтересам відповідачки, оскільки вона не обмежуються у володінні та/або у користуванні своїм майном, а обмежується виключно в праві розпорядження таким майном.

Натомість, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення у майбутньому у разі задоволення позову чи взагалі зробити його виконання неможливим.

При розгляді заяви про забезпечення позову слід враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо зустрічного забезпечення, то у позивача відсутні пропозиції з цього приводу. З огляду на те, що обраний захід забезпечення позову жодним чином не впливає на майновий стан відповідачки та не позбавляє її права володіння, користування вищевказаним майном, а лише направлений на тимчасове обмеження у розпорядженні майном з метою забезпечення виконання рішення суду та ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за можливе не застосовувати зустрічне забезпечення.

Судом при постановленні ухвали про заборону відчуження майна врахований принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

На думку суду, захід забезпечення позову щодо заборони відчуження 1/8 частки спірного майна є доцільним в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність арешту вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчужити майно третім особам.

При цьому вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження 1/8 частини спірної земельної ділянки та 1/8 частини спірного садового будинку не виключає можливості використання вказаного майна, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження для відповідачів не існує.

Суд звертає увагу відповідачів, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння відповідача спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу. При цьому вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна не виключає його з використання відповідачами.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки. (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом та може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову слід враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного нерухомого майна (1/8 частини садового будинку АДРЕСА_1 та 1/8 частини земельної ділянки, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 ), якє є об`єктом спірних правовідносин, є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідачів на користування нерухомим майном у повному обсязі у зв`язку із чим, суд не вбачає необхідності застосовувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, в той час як вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в прядку спадкування задовольнити частково.

Накласти заборону на відчуження нерухомого майна:

- 1/8 частини садового будинку АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, на земельній ділянці 0,66га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва;

- 1/8 частини земельної ділянки, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

Заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській радах, міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно), вчиняти будь-які дії (у тому числі реєстраційні дії та дії в межах виконавчого провадження та дії у межах справ про банкрутство), спрямовані на зміну власника, передачу майна у заставу, іпотеку, оренду тощо, або дії, які можуть призвести до зміни власника, в тому числі дії, які можуть призвести до поділу, виділу часток, зміни опису, технічних характеристик, в тому числі - площі щодо наступних об`єктів нерухомого майна:

- 1/8 частину садового будинку АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: садовий будинок "А", загальна площа 568,6 м.кв.; навіс, "Б"; споруди №1-4, на земельній ділянці 0,66га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва;

- 1/8 частину земельну ділянку, площею 0,66 га, кадастровий номер :02:010:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.О.Боярський