справа № 753/6231/21
провадження № 2/753/1974/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Лузовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригодисуд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 15.10.2020 року о 14 год. 40 хв. на вул. Індустріальній в смт Калинівка Васильківського р-ну Київської обл. сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не врахував дорожньої остановки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху в порушення вимог п.п.12.1, 12.3 ПДР України, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження належного йому автомобіля.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2020 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

На час дорожньо-транспорта пригоди відповідальність власника автомобіля, яким керував відповідач ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант".

За його замовленням проведено Звіт № 1967 про визначення вартості матеріального збитку пошкодженого й належного йому автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , проведений оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , яким визначено вартість матеріального збитку станом на 30.11.2020 року, за яким вартість відновлювального ремонту становить 320 021 грн. 44 коп., ринкова вартість цього автомобіля оцінювачем визначено в сумі 280 487 грн. 87 коп., й на підставі виконаних досліджень та рекомендацій оцінювачем зроблено висновок, що вартість матеріального збитку після аварійного пошкодження станом на 30.11.2020 року становить 280 487 грн. 87 коп.

Згідно угоди від 01.02.2021 року між ним та ТДВ СК «Альфа-Гарант» сторонами досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, що визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом АО- від 18.12.2019 року складає 2 000 грн., в розмірі 100 000 грн., й, ураховуючи максимально можливу суму компенсації 108 633 грн. 33 коп., погоджено суму відшкодування, яку за попереднім розрахунком експертної оцінки залишкової вартості автомобіля визначено в розмірі 104 000 грн.

Оскільки страховою виплатою завданих збитків не відшкодовано у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманою страховою виплатою та залишковою вартістю КТС до загальної вартості матеріального збитку.

Залишкова вартість матеріального збитку складає 69 854 грн. 54 коп., яку просить стягнути з відповідача із посиланням на ст.ст. 22, 23, 1167, 1188, 1192 ЦК України.

Окрім того, унаслідок вказаної дорожньо-транспортої пригоди, ним понесені витрати, пов`язані з транспортуванням пошкодженого автомобіля після ДТП вантажним транспортом - 1 000 грн. 00 коп., проведені роботи над пошкодженим автомобілем - 2 550 грн. 00 коп., витрати за проведення оцінки пошкодженого автомобіля - 2 700 грн. 00 коп., виготовлення копії звіту про оцінку пошкодженого майна - 500 грн. 00 коп., консультаційні послуги щодо проведення оцінки пошкодженого автомобіля - 600 грн. 00 коп., витрати, понесені з підстав використання транспортними засобами за відсутності пошкодженого автомобіля (таксі, інший транспорт) - 6 868 грн. 77 коп., що вцілому становить 84 073 грн. 32 коп.

Також, внаслідок пошкодження автомобіля, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в сумі 320 000 грн., й просить стягнути з відповідача на його користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити уцілому.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , діючий на підставі ордара адвоката про надання правової допомоги від 14.02.2023 року (а.с.226), позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні з підстаав необгрунтованості та недоведеності вимог.

Відповідачем подано відзив на позов від 03.02.2023 року (а.с.152-156), у якому не погоджується із проведеним за замовленням позивача Звітом оцінки пошкодженого автомобіля, зазначених оцінювачем даних, які не відповідають дійсності тощо, а також незрозумілості у частині розрахунку, проведеного позивачем позову. Також вказує, що доводи про моральну шкоду в сумі 320 000 грн. уцілому не обгрунтовані й не доведені.

Відповіді на відзив позивачем не подано.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вивчивши відзив на позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вирішуючи правовий спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на день настання страхового випадку та виникнення права на отримання страхового відшкодування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1. ст.2 даного Закону України передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, судом зроблено висновок, що даний Закон України у спірних правовідносинах є пріоритетним.

Судом встановлено, що 15.10.2020 року об 14 год. 40 хв. на вул. Індустріальній в смт Калинівка Васильківського р-ну Київської обл. сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не врахував дорожньої остановки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху в порушення вимог п.п.12.1, 12.3 ПДР України, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля (а.с.17, 18).

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2020 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.18).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час дорожньо-транспорта пригоди відповідальність власника автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів № АО/7038412 від 19.12.2019р. по 19.12.2020р. (а.с.19), із визначеною сумою страхового відшкодування 130 000 грн. 00 коп. - за шкоду, заподіяну майну, франшиза - 2 000 грн. 00 коп.

За замовленням позивача проведено Звіт № 1967 із визначення вартості матеріального збитку пошкодженого й належного позивачу автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , проведений оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , в сумі 320 021 грн. 44 коп., ринкова вартість автомобіля - 280 487 грн. 87 коп., й на підставі виконаних досліджень та рекомендацій оцінювачем зроблено висновок, що вартість матеріального збитку після аварійного пошкодження станом на 30.11.2020 року становить 280 487 грн. 87 коп. (а.с.34-65).

У ході розгляду справи відповідач не погодився із проведеним на замовлення позивача Звітом № 1967 із визначення вартості матеріального збитку пошкодженого й належного позивачу автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , проведеним оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , й ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 04.08.2022 року за клопотанням відповідача, призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.203).

До суду надійшов Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.08.2023 року № 13821/23-57 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи (а.с. 39-64 том 2), й із Висновку якого встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 р.в., до його пошкодження внаслідок ДТП 15.10.2020 року станом на дату такої пригоди 15.10.2020 року склала 353 383 грн. 07 коп., вартість матеріального збитку (шкоди) та відновлювального ремонту після ДТП, яка мала місце 15.10.2020 року, з урахуванням коефіцієнта фізтчного зносу, станом на час ДТП 15.10.2020 року склала 132 238 грн. 38 коп., а станом на час проведення експертного дослідження - 193 856 грн. 27 коп., й вартість у пошкодженому стані внаслідок такого ДТП автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату пригоди 15.10.2020 року - 221 144 грн. 69 коп.

Позивач вважає, що внаслідок проведеного за його замоленням Звіту № 1967 із визначення вартості матеріального збитку пошкодженого й належного йому автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , проведеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку після аварійного пошкодження автомобіля становить 280 487 грн. 87 коп. Й така вартість оцінки пошткодженого майна є визначальною для розрахунку його вимог до винного у ДТП водія ОСОБА_2 .

Вказує, що згідно угоди від 01.02.2021 року між ним ( ОСОБА_1 ) та ТДВ СК «Альфа-Гарант» досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, що визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом АО- від 18.12.2019 року складає 2 000 грн., в розмірі 100 000 грн., та, ураховуючи максимально можливої суми компенсації 108 633 грн. 33 коп., погоджено суму відшкодування, яку за попереднім розрахунком експертної оцінки залишкової вартості автомобіля визначено в розмірі 104 000 грн., й оскільки страховою виплатою завданих збитків не відшкодовано у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманою страховою виплатою та залишковою вартістю КТС до загальної вартості матеріального збитку.

Вважає, що залишкова вартість матеріального збитку складає 69 854 грн. 54 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Розрахунок такої вимоги відсутній, як у змісті позовної заяви, так й у матеріалах справи, й у судовому засіданні позивач не зміг пояснити вихідну вимогу у визначеній ним сумі - 69 854 грн. 54 коп.. Й за відсутності підтверджуючого доказу про виплачену позивачу ТДВ СК «Альфа-Гарант» суму страхового відшкодування, суд позбавлений пожливості вірно вирішити спір в частині стягнення з винуватця ДТП ОСОБА_2 на користь позивача різниці між завданими позивачу збитками за вимогою позивача 280 487 грн. 87 коп. й виплаченою йому страховиком відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» сумою страхового відшкодування, оскільки це є визначальним для вирішення спору у цій частині.

Навіть за проведеним судом розрахунком: 280 487 грн. 87 коп. - 108 633 грн. 33 коп., та/або 104 000 грн. 00 коп., сума 69 854 грн. 54 коп. у підсумку не виходить.

Водночас, суд зазначає, що вимога позивача щодо стягнення такої різниці до ОСОБА_2 не може бути задоволеною й з огляду на те, що його відповідальність була застрахованоюза договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, адже покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), та як встановлено із Поліса № АО/7038412 страхова сума за шкоду, заподіяну майну визначена в сумі 130 000 грн., франшиза 2 000 грн., натомість позивач однозначно не вказує, яку саме суму йому було виплачено, у позові наводить різні суми: 108 633 грн. 33 коп, 104 000 грн. 00 коп., проте розрахунку не проводить, й належним доказом таку виплату не підтверджує, що вказує на необгрутованість такої вимоги, що є наслідком для відмови у цій частині позову.

Так, відповідно до Постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Верховний Суд 6 «Актуальна судова практика розгляду національними суда.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п.36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Так, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої могло перейти до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Аналогічна позиція зазначена у Постанові КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положенням ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Тобто при ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Зважаючи на відсутність доказів у справі про порушене справо в частині вимоги про відшкодвання збитків (виплата страхового відшкодування), про що зазначено у цьому рішенні, суд зазначає про таке.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення .

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів про порушене право.

Суд вважає, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній справі, можна встановити лише при дослідженні письмових доказів, які відсутні у матеріалах справи, за наслідками якого суд має постановити обгрунтоване та законне рішення, що узгоджується із положенням ЦПК України про докази та доказування.

Враховуючи наведене, за таких правових підстав та наданих позивачем доказів, суд вважає, що вимогипозивача в цій частині позову не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення такого позову судом не встановлені.

Суд, надавши оцінку поясненням, письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступіню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх часткової реалізації, оскільки позивач після дорожньо-транспортної пригоди автомобілем не користувався, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково на таких підставах.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 320 000 грн., проте судом прийнято до уваги фактор співмірності, з урахуванням встановленого факту понесеної позивачем моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім завданих матеріалих збитків позивачу - пошкодженого майна, позивачу завдано моральної шкоди внаслідок пошкодженого майна, винності дій відповідача внаслідок ДТП, відповідно визначена судом сума моральної шкоди є співмірною до завданих йому душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК Ураїни закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України й понесений позивачем судовий збір 908 грн. 00 коп. за вимогу про відшкодування матеріальних збитків (а.с. 1), покласти на позивача. Понесений позивачем судовий збір за вимогу про відшкодвання моральної шкоди стягнути з відповідача на користь прозивача згідно пропорційності задоволених вимог, що складає 200 грн. 00 коп. (6,25% від ціни вимоги 320 000 грн.00 коп.), 98 грн. 90 коп. - витрат на правову допомогу (6,25% від 20 000 грн. 00 коп.). А також, зважаючи на наслідки розгляду справи в частину позову про відшкодвання матеріалдьних збитків, понесені позивачем інші витрати 14 218 грн. 78 коп. за правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Й, з урахуванням ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наслідків розгляду справи в частині позову про відшкодуання матеріальних збитків, понесені відповідачем витрати за проведення експертного дослідження пошкодженого майна в сумі 6 795 грн. 72 коп. (а.с.38 том 2), підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 36, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , 20 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 200 грн. 00 коп. - судового збору, 98 грн. 90 коп. - витрат на правову допомогу, всього - 20 298 (двадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.

У решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ,на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , 6 795 (шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн. 72 (сімдесят дві) коп. - понесених витрат за проведення експертного дослідження пошкодженого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

СУДДЯ: