Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6523/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла баба позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради Берегівського району.

На випадок своєї смерті, баба позивача ОСОБА_4 залишила заповідальне розпорядження від 18.02.2000 року на користь матері позивача ОСОБА_5 , яка спадщину за померлим спадкодавцем ОСОБА_4 прийняла. Мати позивча ОСОБА_5 , стала єдиним спадкоємцем за заповітом до спадкового майна своєї матері, а позивачу померлої баби, оскільки мати позивача одноособово звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.03.2001 року.

На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2001 року, мати позивача ОСОБА_5 стала власником в цілому житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . Щодо спадкової земельної ділянки загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району, нотаріусом не було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки, мати позивача не могла представити нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_5 померла.

Після смерті матері позивача ОСОБА_5 , відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району та земельної ділянки, загальною площею 1,05 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району.

На випадок своєї смерті, мати позивача ОСОБА_5 заповідального розпорядження не залишила.

Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №74094899 від 26.09.2023 року, однак позивач не зміг пред`явити нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки оригінали таких, знайдено не було і знайдено лише їх копію, нотаріусом було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити (а.с.37).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленими у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечили проти задоволення заявленого позову (а.с.38).

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, з врахуванням того, що відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла баба позивача ОСОБА_4 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району.

На випадок своєї смерті, баба позивача ОСОБА_4 залишила заповідальне розпорядження від 18.02.2000 року на користь матері позивача ОСОБА_5 , яка спадщину за померлим спадкодавцем ОСОБА_4 прийняла. Мати позивача ОСОБА_5 , стала єдиним спадкоємцем за заповітом до спадкового майна своєї матері, а позивачу померлої баби, оскільки мати позивача одноособово звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.03.2001 року (а.с.21).

На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2001 року, мати позивача ОСОБА_5 стала власником в цілому житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . Щодо спадкової земельної ділянки загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району, нотаріусом не було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки, мати позивача не могла представити нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_5 померла (а.с.7).

Після смерті матері позивача ОСОБА_5 , відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 1,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, Берегівського району та земельної ділянки, загальною площею 1,05 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради Берегівського району (а.с.22, 23).

На випадок своєї смерті, мати позивача ОСОБА_5 заповідального розпорядження не залишила.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачем спадщину за покійною матір`ю ОСОБА_5 прийнято, оскільки ним було подано заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім того, рідний батько позивача -відповідач ОСОБА_2 , подав заяву про відмову від прийняття спадщини, а рідний брат позивача-відповідач ОСОБА_3 не заперечують проти прийняття позивачем спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 .

Спадкоємців як б мали право на обов`язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

У разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, я звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №74094899 від 26.09.2023 року, однак позивач не зміг пред`явити нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки оригінали таких, знайдено не було і знайдено лише їх копію.

Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у зв`язку із його смертю, а отримати дублікат правовстановлюючих документів на спадкове майно, може лише його власник.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначених оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріусом було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується відмовою за №257/01-16 від 13.09.2023 року (а.с.24).

Згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації.

З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Отже, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на спадкове майно у нотаріуса.

Крім того, Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), право власності в цілому на земельну ділянку загальною площею 1,05 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, згідно до Державного Акту на право приватної власності, серії IV-ЗК №012251 від 15.02.1999 року, та на земельну ділянку загальною площею 1,45 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвиноградівської сільської ради, згідно до Державного Акту на право приватної власності, серії IІІ-ЗК №035921 від 15.11.2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо