Провадження № 2/161/15/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі Грень А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна про визнання договорів недійсними, витребування майна та поділ в натурі,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П., про визнання договорів недійсними, витребування майна та поділ в натурі.

З врахуванням поданих в ході розгляду справи, збільшених позовних вимог, позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач з 23.09.2007 року по 16.10.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у власність та побудували житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, що розташована в с. Боратин Луцького району та належала відповідачу на праві приватної власності.

Зазначає, що не досягнули з відповідачем ОСОБА_2 домовленості щодо поділу новозбудованого житлового будинку, а тому постановою Верховного Суду від 10.11.2021 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 09.12.2020 року змінено, викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови та змінено резолютивну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2020 року та визнано право спільної сумісної власності сторін об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок, ступінь готовності 98%, загальною площею 160,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано право власності за нею на частину вказаного об`єкта нерухомості та виділено в натурі фактичні частки сторін. Відтак, вважає, що оскільки, є власником частини житлового будинку то має право на частину земельної ділянки для обслуговування вказаної частини будинку на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України.

Однак, вказує, що під час розгляду вищезазначеної справи в суді, відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження земельної ділянки на якій розташований спірний житловий будинок відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09.10.2019 року, та який на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2019 року продав вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 .

Вважає, що на момент їх укладення відповідачі знали про наявність на спірній ділянці житлового будинку, а з моменту завершення його будівництва відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в ньому та користується спірною земельною ділянкою, а тому воля сторін договору дарування та купівлі-продажу не відповідала зовнішньому прояву, та метою їх укладення, на її думку, було виведення вказаної земельної ділянки з її поділу в межах справи про поділ майна подружжя, заздалегідь погодивши, що насправді така ділянка і надалі буде у фактичному користуванні ОСОБА_2 .

За таких обставин, вважає, що дані договори слід визнати недійсними наявні підстави для витребування з володіння ОСОБА_4 у її власність частки спірної земельної ділянки та поділу її внатурі.

На підставі наведеного, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 09.10.2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П., зареєстрований в реєстрі №2348;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 18.10.2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П., зареєстрований в реєстрі №2421;

- витребувати з володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_1 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин;

- провести поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:001:8217, виділивши їй у власність частину земельної ділянки, площею 0,0534 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район. С. Боратин, відповідно до висновку №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року. Стягнути судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент укладення спірних договорів були відсутні обставини, які перешкоджали сторонам укласти відповідний договір, а факт визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна набув законної сили для сторін більше ніж через рік після їх укладення.

Вказує, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу, а задоволення позову в частині витребування частки спірної земельної ділянки, призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки, він набув вказану земельну ділянку на підставі оплатної угоди, сплатив відповідні кошти продавцю, що не гарантує їх повернення. Просив відмовити в задоволенні позову.

Інші учасники процесу відзивів, інших заяв з приводу розгляду справи суду не надали.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (суддя Кирилюк В.Ф.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.03.2023 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду (суддя Кирилюк В.Ф.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2023 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 , дану цивільну справу прийнято до розгляду судді Пахолюка А.М., призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2023 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив суд позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися судом про день, час та місце розгляду справи.

Третя особа до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи, що не з`явилися по наявних матеріалах справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.09.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року(а.с. 50-52).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,116 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району (а.с. 13-14).

13.11.2015 року ОСОБА_2 було погоджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а 18.11.2015 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт (а.с. 15-28).

Із матеріалів справи вбачається, що з 04.09.2019 року до 10.11.2021 року тривав судовий спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності новозбудованого житлового будинку, поділ майна подружжя, визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки на якій знаходиться будинок та яка розташована в с. Боратин Луцького району.

Згідно висновку експертизи №90/5 від 30.04.2020 року, слідує, що ступінь будівельної готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 98% (а.с. 34-49).

Судом встановлено, що під час розгляду вищезазначеної цивільної справи в суді, на підставі договору дарування земельної ділянки від 09.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П. зареєстрованого у реєстрі за № 2348, відповідач ОСОБА_2 подарував земельну ділянку для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району своєму батьку відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 80-82).

В свою чергу, як слідує із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2019 року, відповідач ОСОБА_3 продав земельну ділянку для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 83-85).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2020 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 09.12.2020 року у справі 161/14898/19, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений житловий будинок, ступінь готовності 98%, визнано за ОСОБА_1 право власності на частини незавершеного житлового будинку, вирішено виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі по частині незавершеного житлового будинку. В решті вимог відмовлено (а.с. 50-56).

Постановою Верховного Суду у справі 161/14898/19 від 10.11.2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 09.12.2020 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Змінено резолютивну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2020 року, викладено її другий, третій та четвертий абзаци в такій редакції, а саме: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, ступінь готовності 98%, загальною площею 160,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у праві власності на об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, ступінь готовності 98%, загальною площею 160,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, ступінь готовності 98%, що становить 45/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв. м, 1-4 площею 19,4 кв. м, 1-5 площею 17,0 кв. м, 1-6 площею 7,7 кв. м, 1-8 площею 11,3 кв. м, запроектоване приміщення 1-9 площею 17,8 кв. м, 1-1 площею 2,2 кв. м, 1-2 площею 2,0 кв. м, сходи а2, 1/2 частину огорожі (1), загальною вартістю 764 269,02 грн., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_2 в натурі 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, ступінь готовності 98%, що становить 55/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-7 площею 11,3 кв. м, 1-11 площею 22,2 кв. м, 1-12 площею 19,6 кв. м, 1-13 площею 3,5 кв. м, запроектоване приміщення 1-10* площею 14,6 кв. м, запроектоване приміщення 1-10** площею 3,0 кв. м, 1/2 частину огорожі (1), загальною вартістю 940 229,98 грн, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року залишити без змін (а.с. 57-78).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на 45/100 частин об`єкта нерухомого майна незавершеного будівництва житлового будинку з ступенем готовності 98% по АДРЕСА_1 (а.с. 79).

Із вищезазначених судових рішень вбачається, що позивач ставила перед судом питання про поділ земельної ділянки, що була особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , як співвласник об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на даній земельній ділянці, відповідно до приписів статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, на підставі яких, вона набуває права власності на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розміщений не залежно від того, що така ділянка була набута ОСОБА_2 шляхом реалізації права на безоплатну приватизацію. Однак, в цій частині позовних вимог їй було відмовлено, через відсутність підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, оскільки на час вирішення спору її власником є ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не оспорювала зазначений договір купівлі-продажу, як такий, що був укладений після її звернення із зазначеним позовом до суду з метою виведення зазначеного нерухомого майна з його поділу, і не ставила питання про його витребування у ОСОБА_4 (а.с. 57-78).

Зазначені обставини в силу вимог п 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, право на частину земельної ділянки на якій знаходиться нерухоме майно та належить на праві власності позивачу є беззаперечним, відповідно до приписів статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, які імперативно передбачають перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.

Відтак, право позивача на зазначену земельну ділянку, як спільного майна, порушене внаслідок укладення відповідачами вищезазначених правочинів.

З огляду на встановлені судами обставини та висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі 161/14898/19 від 10.11.2021 року, суд вважає, що договір дарування від 09.10.2019 року та договір купівлі-продажу від 18.10.2019 року, посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П., земельної ділянки для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району, слід визнати недійсними з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України, у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про поділ майна, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном та Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цих висновків у постанові №369/11268/16-ц від 03.07.2019 року.

Як вже зазначалося вище, за договором дарування від 09.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 подарував земельну ділянку на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва та є спільним майном подружжя, своєму батьку ОСОБА_3 (а.с. 80-82).

При цьому, у п. 1.5 дарувальник ОСОБА_2 у договорі дарування засвідчив, що самовільного будівництва на відчужуваній ділянці немає, земельна ділянка вільна від забудови, належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності; особи, які могли б заявити про свої права на вказані об`єкти нерухомого майна (його частину), відсутні (а.с. 80-82).

В подальшому, а саме 18.10.2019 року, як слідує із договору купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_3 продав земельну ділянку для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 83-85).

При цьому, у п. 6.1 договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_3 засвідчив, що земельна ділянка вільна від забудови (а.с. 83-85).

Однак, як вбачається із технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, станом на 22.08.2019 року, що передує укладеним договорам, на спірній земельній ділянці збудований житловий будинок (а.с. 29-34) та згідно висновку експертизи №90/5 від 30.04.2020 року, ступінь будівельної готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 98% (а.с. 34-49).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , відчужуючи належну йому на праві власності земельну ділянку, що знаходиться в с. Боратин, Луцького району, своєму батьку ОСОБА_3 , який в подальшому відчужив її ОСОБА_4 , були обізнані про наявність відкритого провадження в суді про поділ майна подружжя, та відповідач ОСОБА_2 , міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за результатами розгляду даної справи.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо порушення права відповідача ОСОБА_4 на власність щодо спірної земельної ділянки, суд не бере до уваги, так як саме ОСОБА_2 , без відповідних на те правових підстав, відчужив земельну ділянку своєму батькові, який в подальшому, будучи обізнаний про спір сина щодо цієї землі, продав дане нерухоме майно ОСОБА_4 .

Окрім того, відповідач ОСОБА_4 в ході розгляду зазначеної справи, будучи обізнаним із таким спором, не висловив жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на те, що спірна земельна ділянка ніколи не вибувала із фактичного володіння ОСОБА_2 , а будь-який доказів протилежного відповідачами не надано.

Відтак, суд вважає, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою виведення майна з його поділу в межах справи про поділ майна подружжя, а тому, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсними оспорювані правочини на підставі статті 234 ЦК України.

Щодо вимоги позивача про витребування майна та виділу частки земельної ділянки в натурі, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі Постанова Пленуму), норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Пунктом 10 Постанови Пленуму також роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Судом не встановлено, що купуючи спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_4 був обізнаний із обставинами набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на це майно.

Позивачем та її представником не надано суду будь-яких інших доказів обізнаності відповідача ОСОБА_4 про ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району за договором дарування від 09.10.2019 року без відповідного волевиявлення можливого співвласника майна ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 являється добросовісним набувачем спірного майна за договором купівлі-продажу від 18.10.2019 року.

Згідно ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вже було зазначено судом, під час розгляду спору про поділ майна подружжя в суді, за яким однією із позовних вимог ОСОБА_1 була визнання права власності на частину спірної земельної ділянки, оскільки, на ній розташований об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, та яка вибула з володіння її колишнього чоловіка, на користь ОСОБА_3 , а згодом і на користь ОСОБА_4 .

За таких обставин, позовні вимоги в частині витребування частини спірної земельної ділянки із володіння відповідача ОСОБА_4 є підставними, оскільки, останній хоч і являється добросовісним набувачем, проте, дане майно вибуло із володіння попереднього власника майна без належних правових підстав.

При цьому суд вважає, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутися до ОСОБА_3 із відповідною вимогою про відшкодування завданої шкоди, яку він поніс внаслідок витребування зазначеного майна, таким чином, захистивши своє порушене право.

Разом з тим, відповідно до ст. 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності має право вимагати вилучення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Оскільки, постановою Верховного Суду у справі 161/14898/19 від 10.11.2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, ступінь готовності 98%, що становить 45/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв. м, 1-4 площею 19,4 кв. м, 1-5 площею 17,0 кв. м, 1-6 площею 7,7 кв. м, 1-8 площею 11,3 кв. м, запроектоване приміщення 1-9 площею 17,8 кв. м, 1-1 площею 2,2 кв. м, 1-2 площею 2,0 кв. м, сходи а2, 1/2 частину огорожі (1), що знаходиться на земельній ділянці для обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району, то поділ в натурі земельної ділянки має відповідати розміру частки об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, тобто частини.

При цьому, варіант розподілу в натурі земельної ділянки відповідно до ідеальних часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запропонований експертом у висновку судової земельно-технічної експертизи №90/5 від 30.04.2020 року (а.с. 34-49) Схема розподілу земельної ділянки площею 0,1160 га по АДРЕСА_1 в частках до частин Додаток №4 (а.с. 48).

Із вищезазначеним висновком судової земельно-технічної експертизи, суд погоджується, оскільки, він є чітким та конкретним, обґрунтованим, належно мотивованим та зрозумілим для суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 5006,71 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 234, 377, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 88, 120 Земельного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 09.10.2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П., зареєстрований в реєстрі №2348

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 18.10.2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П., зареєстрований в реєстрі №2421.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_1 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин.

Провести поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:001:8217, виділивши у власність ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 0,0534 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, відповідно до висновку №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року, схема розподілу земельної ділянки Додаток №4.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 5006 (п`ять тисяч шість) грн. 71 коп. по 1668 (одній тисячі шістсот шістдесят вісім) грн. 90 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна, адреса місцезнаходження: 43020, м. Луцьк, вул. Рівненська, 1.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк