Справа № 946/1533/23
Провадження № 2/946/2000/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря Топтигіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, -
В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 16.02.1976 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 05.12.1979 року на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №676/3 подружжю була відведена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . 03.09.1980 року сторони фактично припинили подружні стосунки та 13.06.1984 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка вказує, що вона особисто здійснювала будівництво житлового будинку на виділеній земельній ділянці за власні кошти, відповідач жодним чином не приймав участі у будівництві житлового будинку, яке здійснювалось виключно за її кошти. У лютому 1988 року позивачка з дітьми переселилась у побудований нею будинок, зареєструвалась у ньому та до теперішнього часу проживає у будинку. Після розірвання шлюбу сторони жодного разу не спілкувалися. Позивачка зазначила, що житловий будинок побудований на земельній ділянці, яка була надана їй та відповідачу на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради № 676/3 від 05.12.1979 року. Відповідно до технічного паспортк станом на 28.10.2008 року житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований у 1988 році. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вiд 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибнi) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, що підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації норм діючого законодавства не потребується введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Позивачка вказала, що вона не може скористатись своїм правом на реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі вище перелічених нормативних актів, у зв`язку з тим, що відповідно до Договору забудови від 06.03.1980 року відповідач значиться забудовником, але жодним чином у забудові земельної ділянки участь не приймав. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки адвокат Рудніченко І.Ф. надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу у її відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою знайома з 1978 року. Їй відомо, що позивачка з відповідачем отримали земельну ділянку під забудову. ОСОБА_1 сама розпочала будівництво житлового будинку ще перебуваючи у шлюбі з відповідачем, та після розірвання шлюбу продовжила будівництво. Їй допомагали її батьки. Відповідача ОСОБА_2 свідок ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачкою з 1981 року. ЇЇ чоловіка вона ніколи не бачила. Знає, що ОСОБА_1 завжди була одна, утримує сама двох дітей, колишній чоловік її ображав, бив. Кошти на будівництво будинку позивачці висилала її мати з Півночі.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що знайома позивачкою з 1981 1987 років. Вказала, що ОСОБА_1 будувала будинок сама, наймала робітників, все робила за власні кошти. ЇЇ чоловік ніяким чином не приймав участі у цьому.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 16.02.1976 року Кам`янською сільською радою Арцизського району Одеської області (а.с.5).
На підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудящихся №676/3 від 05.12.1979 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була відведена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 506 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується Випискою із рішення та договором забудови №1-909 від 06.03.1980 року (а.с.10, 11).
Рішенням Ізмаїльського міського народного суду Одеської області від 22.05.1984 року, справа №2-684/1984, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.60).

Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 16.01.2023 року №42 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору забудови, реєстр №1-909 від 06.03.1980 року, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Право власності станом на 01.01.2023 року не зареєстроване. Житловий будинок літ. «А» побудований до 1991 року та відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуатацію та не є самочинним будівництвом. Об`єкти, побудовані без дозвільних документів відсутні (а.с.12).

Позивачка проживає та зареєстрована у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями будинкової книги, та паспорту громадянина України (а.с.13-17, 19).

Як вбачається з пояснень позивачки та підтверджується поясненнями свідків, фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені з вересня 1980 року, вона особисто здійснювала будівництво житлового будинку на виділеній земельній ділянці, відповідач жодним чином не приймав участі у будівництві житлового будинку, яке здійснювалось виключно за кошти позивачки.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний рішенням Ізмаїльського міського народного суду Одеської області від 22.05.1984 року, справа №2-684/1984 (а.с.60).

Враховуючи, що права та обов`язки подружжя щодо спірного майна виникли до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Кодекс про шлюб та сім`ю України 1969 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно з п.2 ст.38 Кодексу про шлюб та сім`ю України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до технічного паспорту станом на 28.10.2008 року житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований у 1988 році (а.с.6-9).

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року не підлягають здачі в експлуатацію.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вiд 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Отже, так як позивачка самостійно побудувала будинок за власні кошти, у відповідності до п.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок підлягають задоволенню.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 316, 321, 365 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-283, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_2 », на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т.П.Пащенко