Постанова

Іменем України

01 червня 2023 року

м. Київ

справа № 761/16157/21

провадження № 61-535св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

третя особа - тимчасово виконуючий обов?язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), третя особа - тимчасово виконуючий обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котін П. Б., про визнання неправомірними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Позов мотивований тим, що з 18 серпня 2008 року ОСОБА_1 працювала

у відповідача юристом на різних посадах. З 23 лютого 2018 року позивачка займала посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель.

Наказом підприємства від 10 березня 2021 року № 307-к ОСОБА_1 звільнена із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 15 березня 2021 року.

Оскільки ОСОБА_1 у період з 12 березня 2021 року до 22 березня

2021 року, тобто на час звільнення, перебувала на лікарняному, наказом від

26 березня 2021 року № 412-к частково внесено зміни до наказу про її звільнення, зокрема змінено дату звільнення на 26 березня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач своє звільнення вважала незаконним, оскільки відповідач порушив законодавство про працю.

ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати накази від 10 березня 2021 року № 307-к та від 26 березня 2021 року № 412-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових вправ та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель; стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і до дня поновлення на роботі в сумі 274 246,80 грн та судовий збір.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірним наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. Б. від 10 березня 2021 року № 307-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ДП «НАЕК «Енергоатом», а також наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. Б. від 26 березня

2021 року № 412-к про внесення змін до вищевказаного наказу, та скасовано їх.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ДП «НАЕК «Енергоатом» з 29 березня 2021 року.

Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 березня 2021 року до

23 лютого 2022 року включно в сумі 523 354,31 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь держави судовий збір в сумі

5 233,54 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ДП «НАЕК «Енергоатом» та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 44 565,11 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача відбулось без дотримання норм статті 43 КЗпП України, зокрема, без попередньої згоди первинної профспілкової організації, крім того, звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів задоволення позову, апеляційний суд погодився з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, проте вказав на відсутність доказів на підтвердження того, що підприємство запропонувало всі вакантні посади, які були на час звільнення позивачки, і того, що позивачка відмовилась від переведення на вакантну посаду за наявності її заяви про переведення, а тому апеляційний суд дійшов висновку про порушення відповідачем частини третьої статті 49-2, статті 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 січня 2023 року ДП «НАЕК «Енергоатом» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що обов?язок роботодавця у цьому спорі вичерпується пропонуванням роботи особі, посада якої скорочується. Роботодавець не може примушувати працівника до згоди на переведення на нову посаду. Суди не надали правової оцінки відсутності в матеріалах справи доказів надання позивачем згоди на переведення на запропоновані посади. Помилковим є твердження суду про те, що відповідач повинен був запропонувати всі вакантні посади.

Аргументи інших учасників справи

13 березня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив,

у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року ДП «НАЕК «Енергоатом» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.

19 січня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені

у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

З 23 лютого 2018 року позивачка займала посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідно до наказу від

23 лютого 2018 року № 194-к.

Наказом від 10 березня 2021 року № 307-к позивачку з 15 березня 2021 року звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади на підставі

пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до копії листка непрацездатності, серія АДЯ, № 073573,

ОСОБА_1 з 12 березня 2021 року до 25 березня 2021 року перебувала на амбулаторному лікуванні.

Наказом від 26 березня 2021 року № 412-к частково внесено зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 , зокрема змінено дату звільнення на 26 березня 2021 року. Підставою для видання цього наказу зазначено листок непрацездатності від 12 березня 2021 року серії АДЯ № 073573.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету ППО працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 березня 2021 року № 8 за результатами розгляду подання тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. Б. від 15 лютого 2021 року № 82-01/07 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України вирішено відмовити у наданні згоди на її звільнення провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ОСОБА_1 за скороченням штату.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету ППО працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 березня 2021 року у наданні згоди на звільнення провідного юрисконсульта відділу ОСОБА_1 відмовлено на підставі того, що роботодавець запропонував працівникові іншу роботу в ДП відповідно до статті 49-2 КЗпП України.

У матеріалах справи є копії направлень від 24 лютого 2021 року

№ 124/01-07 на ім?я директора ВП «Автокомплект» щодо працевлаштування

ОСОБА_1 на посаду начальника управління закупівель ВП «Атокомплект»

з висновком керівника про відсутність вакансій на теперішній час; копія направлення від 24 лютого 2021 року № 124/01-07 на ім?я тимчасово виконуючого обов`язки директора ВП «Енергоатом-Трейдинг» щодо працевлаштування ОСОБА_1 на посаду провідного інженера відділу продажу за двосторонніми договорами ВП «Енергоатом-Трейдинг» з висновком керівника щодо відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам.

Відповідачем не надав доказів того, що позивачка відмовилась від запропонованих посад.

Згідно з попередженням про наступне вивільнення, направленим

ОСОБА_1 , вона ознайомлена з відповідним листом 14 січня 2021 року та ознайомлена із запропонованими вакансіями у компанії.

Згідно із списком вакансій дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на

04 березня 2021 року на підприємстві 15 лютого 2021 року з`явились вакансії, які відповідали професії та спеціальності позивача.

Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що вакантні посади, які були наявні з 15 лютого 2021 року, їй запропоновано.

01 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до т.в.о. ДП «НАЕК «Енергоатом» заяву про переведення її на посаду провідного інженера відділу продажу за двосторонніми договорами ВП «Енергоатом-Трейдинг».

Відповіді на таку заяву матеріали справи не містять.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва

і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення

з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників

при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження

№ 11-431асі18.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно

у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому

ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 квітня

2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня

2021 року у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21.

Верховний Суд вкотре зазначає, що працівникам, які підлягають звільненню

у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами

в організації виробництва і праці, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати

з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новоутворених структурних підрозділах підприємства.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

Аналогічні положення містить частина шоста статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Суди встановили, що згідно з протоколом засідання профспілкового комітету ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 березня 2021 року № 8 за результатами розгляду подання тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. Б. від 15 лютого 2021 року

№ 82-01/07 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України вирішено відмовити у наданні згоди на звільнення провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи департаменту захисту майнових прав та законних інтересів Виконавчої дирекції з юридичних питань та супроводу процедур закупівель ОСОБА_1 за скороченням штату.

Жодних доказів на підтвердження подальшого ініціювання питання про розгляд подання щодо надання згоди на звільнення позивачки сторона відповідача не надавала.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, встановив відсутність доказів на підтвердження того, що підприємство запропонувало всі вакантні посади, які існували на час звільнення позивачки, і того, що позивачка відмовилась від переведення на вакантну посаду; заява про переведення ОСОБА_1 на посадупровідного інженера відділу продажу за двосторонніми договорами ВП «Енергоатом-Трейдинг», яка була запропонована відповідачем, залишена без розгляду, а також відсутність згоди профспілкового комітету ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, членом якої вона є, зробив правильний висновок про порушення відповідачем частини третьої статті 49-2, статті 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,

у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року - без змін, оскільки підстав для скасування судових рішень немає.

З огляду на те, що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року

у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від

16 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська