Справа № 128/4978/23
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Васильєва Т.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 10.12.2020 станом на 05.12.2023 в сумі 180 000 грн.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно належне ОСОБА_2 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач (позичальник) за договором позики від 10.12.2020 передав у власність відповідачеві (позикодавцю) грошові кошти в сумі 180 000 грн, а відповідач мав повернути позивачу вказані кошти (позику) у строк до 01.12.2023, проте починаючи з вказаної дати позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, до теперішнього часу борг не повернув та ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики. Накладення заборони на відчуження належного ОСОБА_2 майна дасть змогу в майбутньому належним чином виконати рішення суду про стягнення заборгованості з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 . Вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди відповідачу.

З огляду на вимоги ст. 153 ЦПК України, оскільки заява про забезпечення позову була подана суду 05.12.2023, останнім днем розгляду даної заяви є 07.12.2023.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, позивач просить накласти арешт на все нерухоме майно, належне відповідачу, проте не зазначає, на яке саме майно необхідно накласти арешт та не надає суду жодного підтвердження того, що відповідачу належить на праві власності будь-яке нерухоме майно. Та будь-які об`єктивні перешкоди щодо встановлення таких обставин у позивача відсутні, оскільки такі відомості можуть бути отримані позивачем із Державних реєстрів за його зверненням до будь-якого державного реєстратора або шляхом отримання відомостей онлайн за наявності кваліфікованого електронного підпису.

При цьому, суд звертає увагу, що ціна позову становить 180 000 грн. Та в матеріалах позовної заяви, заяви про забезпечення позову та долучених до них документів, немає жодних відомостей та доказів щодо дійсного майнового стану відповідача, можливих джерел регулярного отримання ним доходів тощо. За таких обставин, необхідність накладати арешт на все нерухоме майно відповідача, про дійсну наявність та обсяг якого заявником не вказано, є явно неспівмірною з ціною позову.

Тобто, у даному випадку застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту на все нерухоме майно належне відповідачу та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна, про які просить позивач, призведе до непропорційного обмеження прав невстановленого кола осіб, оскільки арешт майна полягає у здійсненні його опису та передачі на зберігання відповідним особам, тобто обмежує право використання арештованого майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним заявленим вимогам, а невжиття такого заходу забезпечення позову, за відсутності спростування або заперечення заявником наявності у відповідача будь-яких джерел доходів, та відсутності інформації про дійсний майновий стан відповідача, не може бути перешкодою до виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на заявлені позовні вимоги, а також відсутність будь-яких доказів дійсного майнового стану відповідача, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: