Справа № 366/915/23
Провадження № 2/366/254/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2023 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ПрАТ страхова компанія «Інтер-Поліс», про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась в суд з позовом ОСОБА_2 (далі Відповідач), у якому просила стягнути з Відповідача на свою користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 511 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

25.09.2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить Позивачці та автомобілем марки ЗАЗ 110307 з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням Відповідача.

Постановою Іванківського районного суду у справі № 366/1557/22, Відповідач визнаний винуватим у вчиненні цієї ДТП.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, про що повідомлено ПрАТ СК «Інтер-Поліс» (третя особа). Відповідно до ремонтної калькуляції встановлено перелік ремонтних робіт автомобіля Позивачки внаслідок ДТП, згідно з яким складено розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 31 789 грн. Ця сума перерахована страховою компанією на рахунок Позивачки.

Проте, з наряду-замовлення послуг вбачається, що необхідною сумою коштів для ремонту автомобіля Позивачки є сума 51 300 грн.

Позивач зазначає, що нею понесені більші витрати на ремонт автомобіля ніж отримані від страхової компанії, а тому, просить стягнути з Відповідача на свою користь різницю між спричиненими збитками її автомобілю та виплатою страхової компанії у розмірі 19 511 грн.

Рух справи

28.03.2023 року позовна заява надійшла до суду.

03.04.2023 року у справі відкрите провадження. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначене на 05.05.2023 року, відкладене на 05.06.2023 року.

Позиції сторін

Позивач у судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає.

Третя особа та її представник у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином. Причин своєї неявки не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Відповідач подав відзив на позов, який мотивований тим, що на момент ДТП транспортний засіб Відповідача був застрахований у Третьої особи. Визначена полісом сума коштів за шкоду, спричинену майну на одного потерпілого становить 160 000 грн. Третя особа сплатила Позивачці суму страхового відшкодування у розмірі 31 739 грн. Відповідач вважає, що Позивач повинна звернутись з позовом до Третьої особи для стягнення коштів за спричинену матеріальну шкоду внаслідок ДТП в межах страхової суми, і лише після цього, у разі недостатності суми страхової виплати, до Відповідача.

Крім цього, Відповідач вважає, що надані Позивачем документи є не є належними доказами, які підтверджують суму коштів, необхідну для відновлювального ремонту її автомобіля.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому просила задовольнити її позовні вимоги. До відповіді на відзив Позивач додала документи про підтвердження фактичних витрат про вартість послуг з ремонту автомобіля, а саме: договір № 29/11-52 від 07.11.2022 року, укладений між Позивачем та ФОП ОСОБА_3 ; калькуляцію до зазначеного Договору від 07.11.2022 року; акт наданих послуг ФОП ОСОБА_4 . Позивачці за умовами Договору від 07.11.2022 року; рахунок-фактуру № 04/2022; товарний чек на суму 12 900 грн. від 28.10.2022 року.

Від Відповідача заперечення на відповідь на відзив до суду не надходило.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 16 зазначеної Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156 св 18, прийшов до висновку, що у разі, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Судом встановлено наступне.

Автомобіль марки Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_1 належить на праві власності Позивачці, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 208103077, страховиком цього автомобіля є товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Строк дії Полісу з 11.02.2022 року по 10.02.2023 року.

Автомобіль марки ЗАЗ 110307-42 з реєстраційним номером НОМЕР_2 відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210198350 застрахований ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» (третя особа), страхувальником якого є ОСОБА_5 . Строк дії полісу з 24.07.2022 року по 23.07.2023 року.

За цим Полісом, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн.

Особливими умовами використання забезпечуваного ТЗ згідно з Полісом встановлено, що до керування автомобілем допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років.

29.09.2022 року постановою судді Іванківського районного суду Київської області у справі № 366/1557/22, провадження №3/366/1275/22, Відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) за наступних обставин:

25.09.2022 року о 14 год. 45 хв. в с. Сукачі по вул. Соборній, Вишгородського району, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень та матеріальних збитків. В діях ОСОБА_2 встановлено порушення вимог п. 2.3. «б» та 13.1 Правил дорожнього руху України.

Сума страхового відшкодування відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування у справі № 6663 на автомобіль марки Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_1 внаслідок ДТП від 25.09.2022 року, становить 31 789 грн.

Згідно з наданою Позивачем роздруківкою, 17.10.2022 року ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» здійснено перерахунок коштів Позивачу у розмірі 31 789 грн. як страхове відшкодування за умовами Договору № ЕР-210195350 від 23.07.2022 року.

07.11.2022 року між Позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір № 29/11-22, предметом якого є поточний ремонт автомобіля Позивача.

Відповідно до калькуляції (додаток 2 до цього Договору), сумою для поточного ремонту автомобіля є 51 300 грн.

Згідно з актом наданих послуг № 4-10/22 від 07.11.2022 року, складеним на виконання договору № 29/11-22 від 07.11.2022 року, виконавцем (ФОП « ОСОБА_3 ») надано послуги Позивачу з ремонту її автомобіля на суму 51300 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № 04/2022 від 05.11.2022 року, за виконання ремонтних робіт автомобіля Позивачки, з останньої підлягає до сплати сума коштів ФОП « ОСОБА_3 » у розмірі 51300 грн.

Відповідач вважає, що оскільки транспортний засіб, яким він керував, в момент ДТП, у якій він визнаний винний, застрахований у Третьої особи на суму 160 000 грн., то Позивач зобов`язаний спочатку звернутись з позовом в суд до страхової компанії, і лише у разі недостатності коштів для відновлювального ремонту автомобіля після виплати страхового відшкодування, звернутись з позовом до Відповідача як винуватця.

Суд не приймає до уваги таке твердження, оскільки при відшкодуванні шкоди, страхова компанія повинна відшкодувати збиток, який повинен бути розрахований у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо ці розрахунки повністю не покривають відновлювальний ремонт, то різницю повинен відшкодувати винуватець.

Такий висновок походить з постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, де зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди на винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність буде суперечити інституту страхування відповідальності, а тому слід встановити, за яку суму відповідає страхова, а за яку винуватець.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020 року; № 643/2224/17 від 18.03.2020 року; № 761/2941/17 від 10.03.2020 року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020 року; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року.

Позивач звернулась до страхової компанії, яка є страхувальником транспортного засобу, яким керував в момент ДТП Відповідач, яка провела розрахунок спричинених збитків Позивачу та сплатила страхове відшкодування, проте, як стверджує Позивач, цього відшкодування недостатньо для повного відновлювального ремонту її автомобіля.

Відповідачу слід роз`яснити, що розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.01.2016 року (справа № 6-2808цс15) та від 14.02.2018 року (справа № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156 св 18).

Також Відповідач вважає, що надані Позивачем документи не є належними доказами, які підтверджують суму коштів, необхідну для відновлювального ремонту її автомобіля, зокрема, Позивач не надала жодного договору, укладеного між нею та ФОП « ОСОБА_3 » з ремонту автомобіля, наряду-замовлення на виконання ремонтних робіт та рахунок зі спеціалізованої станції технічного обслуговування.

Суд не приймає такі доводи до уваги, оскільки Позивачем такі документи надані.

У суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих документів, оскільки вони (Договір надання послуг з ремонту автомобіля, калькуляція, рахунок-фактура, наряд-замовлення, акт надання послуг) складені до звернення з позовом в суд. Достовірність цих документів ніким не оспорюється.

Крім цього, суд не приймає до уваги, що ці документи надані не зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, оскільки згідно з витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП « ОСОБА_3 » з 28.02.1994 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за видами діяльності:

45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;

45.32 роздрібна торгівля деталями для автотранспортних засобів;

52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Крім цього, ФОП « ОСОБА_3 » є платником податків як суб`єкт господарювання, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 411639.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги не підлягали б задоволенню за умови проведення ремонту автомобіля Позивачки на станції технічного обслуговування, яка не є платником ПДВ.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 565/1210/19 від 22.12.2020 року; № 911/286/20 від 21.12.2020 року.

У цьому ж випадку автомобіль Позивачки відремонтовано на станції технічного обслуговування, що зареєстрована як станція з ремонту транспортних засобів, ФОП « ОСОБА_3 » є платником ПДВ, а ремонтні роботи виконані за умовами договору надання послуг, про що сторонами складені підтверджуючі документи.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що різницею між сумою для відновлювального ремонту автомобіля Позивачки та сплаченою сумою страховою компанією є 19 511 грн. (51300 грн. сума спричинених збитків 31 739 грн. сплачених страховою компанією)

Відповідачем не доведено, що ДТП сталася не з його вини або внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Враховуючи, що ДТП відбулось з вини Відповідача, який на правовій підставі керував транспортним засобом, між його діями та наслідками, що настали, є причинно-наслідковий зв`язок, що встановлено постановою Іванківського районного суду Київської області від 29.09.2022 року у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, Позивачем надано достатні підтверджуючі документи про спричинену суму збитків, відповідно сума відшкодування має бути стягнута з Відповідача у розмірі 19 511 грн., яка є різницею між сумою відновлювального ремонту та страховою виплатою.

За цих обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому, Відповідачу слід роз`яснити, що він має право на звернення з позовом в суд до Третьої особи, якщо вважає, що страховик порушив умови договору страхування та здійснив Позивачу страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено 1073, 60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією банку «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 28.03.2023 року.

Оскільки позовні вимоги Позивача задоволені у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 1073,60 грн. як понесені та документально підтверджені судові зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 84, 89, 141, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 511 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот одинадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 09.06.2023 року.

Повне найменування сторін та їх місцезнаходження

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Третя особа: ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» (м. Київ, вул. Володимирська, 69. Код )

Суддя Н.П. Слободян