Провадження № 22-з/801/92/23
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т.О.,
суддів Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення ( виклику ) учасників справи, у приміщенні апеляційного суду заяву представниці ОСОБА_1 адвокатки Федик Юлії Юріївни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на оплату професійної правничої допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
22 травня 2023 року Вінницьким апеляційним судом ухвалена постанова, якою апеляційна скарга ОСОБА_2 , його представниці адвокатки Тетевої-Родюк І. О. задоволена частково, рішення Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 15 березня 2023 року у частині розподілу судових витрат скасо-ване, у цій частині ухвалене нове рішення. Із ОСОБА_2 стягнуто на користь держави 1706,93 гривень судового збору у зв`язку із поданням у суд ОСОБА_1 позовної заяви; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3440,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею під час роз-гляду справи судом першої інстанції. Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2023 року скасоване, ухвалене нове рі-шення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 560,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції.
25 травня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представниці ОСОБА_1 адвокатки Федик Ю. Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, а саме витрат її довірительки у сумі 1860,00 гривень, понесених у суді апеляційної інстанції. Дана заява обґрунто-вана тим, що апеляційним судом не було вирішене питання відносно понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу з оплати підготовки адвокаткою Федик Ю. Ю. відзиву на апеляційну скаргу у сумі 2000,00 гривень. Про стягнення таких витрат заяв-лялося безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу та повідомлено, що акт виконаних робіт буде наданий суду після розгляду справи судом апеляційної інстанції, тоді як договір про надання правничої допомоги від 27 квітня 2023 року та ордер на представництво інтересів додавалися до цього відзиву. Акт виконаних робіт ( наданих послуг ) від 24 травня 2023 року із зазначенням вар-тості послуги у 2000,00 гривень відповідно наданий разом із даною заявою. Ра-зом із тим адвокат Федик Ю. Ю. у власній заяві про ухвалення додаткового судового рішення просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1860,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
29 травня 2023 року до апеляційного суду надійшло заперечення на заяву від ОСОБА_2 , його представниці адвокатки Тетевої-Родюк І. О., де зазна-чено, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 гривень лише за підготовку одного процесуального документу - відзиву на апе-ляційну скаргу не відповідають принципу розумності та співмірності, мають бути зменшені до 500,00 гривень. Крім того, зважаючи, що апеляційна скарга була задоволена частково, то на користь позивачки підлягають стягненню вит-рати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини вимог. Відтак відповідач та його представниця просили заяву про ухвалення додатко-вого рішення з розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за-довольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 285,00 гривень.
Статтею 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із резолютивної частини, де зазначається, крім іншого, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду від 22 травня 2023 року не містить розподілу судових витрат між сторонами у справі за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , його представниці адвокатки Тетевої-Родюк І. О. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у частині розподілу судових витрат та на додаткове рішення цього суду від 30 березня 2023 року.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дійшла висновку, що у справі належить ухвалити додаткову по-станову з питання розподілу судових витрат за результатами перегляду справи в апеляційному порядку та частково задовольнити заяву представниці пози-вачки з огляду на наступне.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. Частинами другою-п`ятою цієї статті ЦПК України установлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не ви-рішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рі-шення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому са-мому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додат-кове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на профе-сійну правничу допомогу ( пункт перший частини третьої статті 133 ЦПК України ).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право корис-туватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допо-моги здійснюється виключно адвокатом ( професійна правнича допомога ), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника під-тверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено у частині четвер-тій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто ( самопредставництво ) та ( або ) через представника. Представником у суді може бути адвокат або за-конний представник ( частина перша статті 60 ЦПК України ).

За положеннями пункту четвертого статті 1, частин третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про на-дання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язу-ється оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосову-ються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання прав-ничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та Правилам адвокатської етики.

Пунктом дев`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про адвока-туру та адвокатську діяльність» установлено, що представництво - це вид адво-катської діяльності, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків клі-єнта у цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними осо-бами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правничої допомоги - це види адво-катської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопу-щення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення ( пункт шостий частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інфор-мації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяль-ності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших доку-ментів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представ-ництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчис-лення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару ураховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фі-нансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та ураховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про ад-вокатуру та адвокатську діяльність» ).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої ( правової ) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розум-них межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть ураховуватися складність справи, квалі-фікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адво-катом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виник-нення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення за-трат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення ( підго-товку до виконання ) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домов-леністю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або у ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійс-ності такого зобов`язання ( пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 ( провадження № 12-171гс19 )).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію ре-альності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ( пункт двадцять перший додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц ).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підста-ві статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компен-сацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( див. mutatis mutandis § 268 рішення Європейсь-кого суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04 ).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допо-моги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адво-ката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що спла-чена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтвер-джують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) склад-ністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витра-ченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами першим - третім частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, поклада-ються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові - на по-зивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/особою чи тільки має бути спла-чено ( пункт перший частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України ). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об'-єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовід-носини ( пункт двадцять восьмий додаткової постанови Великої Палати Вер-ховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт дев`ят-надцятий додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/ 12876/19 ). Фіксований розмір гонорару у цьому кон-тексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення роз-міру адвокатського гонорару у конкретному випадку. Зауважено, що не є обов'-язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у кон-тексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування сво-їх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допо-могу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності у детальному описі робіт ( наданих послуг ) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені у детальному описі робіт (наданих по-слуг), закон не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, ураховуючи принципи рівності і справедли-вості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як скла-дової принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього сту-пеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учас-ника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи по-винен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну прав-ничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених про-цесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже у випадку установленого договором фіксо-ваного розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення у детальному описі робіт ( наданих по-слуг ) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю спра-ви, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених проце-суальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Визначаючись із розподілом витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд ураховує, що вона користувалася правничою допомогою адвокатки Федик Ю. Ю., що під-тверджується договором про надання правничої допомоги від 27 квітня 2023 року. Пунктом 1.2 цього договору сторони погодили перелік надаваних адво-каткою послуг у справі № 127/27421/22 у суді апеляційної інстанції, вартість яких за пунктом 3.1 становить 4000,00 гривень, у т.ч. 2000,00 гривень за напи-сання та подання відзиву та 2000,00 гривень за участь у судовому засіданні; при цьому гонорар клієнт оплачує готівкою після підписання акту приймання-пере-дачі наданих послуг не пізніше 60 календарних днів з дня прийняття апеля-ційним судом рішення за результатами розгляду апеляційної скарги. Тобто належить стверджувати, що сторони договору погодили виплату фіксованої суми гонорару ( винагороди ) за надання адвокаткою конкретних послуг, зокре-ма, за підготовку відзиву на апеляційну скаргу відповідача у сумі 2000,00 гри-вень, а отже розмір визначеної умовами договору винагороди за надання прав-ничої допомоги у вигляді фіксованої суми не змінюється у залежності від об-сягу послуг та витраченого адвокатом часу. У той же час належить зауважити, що з незрозумілих причин та без відповідного обґрунтування ОСОБА_1 та її адвокатка просять у власній заяві стягнути понесені витрати на правничу допо-могу в сумі 1860,00 гривень, тобто, меншій, аніж погоджено договором про надання правової допомоги та скріплено актом приймання-передачі виконаних робіт.

Разом із тим, з огляду на надані позивачкою докази, часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів вважає необхідним розподі-лити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Втім немож-ливо не погодитися із аргументами ОСОБА_2 та його представниці про те, що розмір заявлених до стягнення позивачкою витрат на правничу допомогу не відповідає вимогам розумності та співмірності, такі є завищеними.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц ( провадження № 61-299св17 ), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/ 18 ( провадження № 61-6486св19 ) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховен-ства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвока-том, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання прав-ничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а та-кож значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд ураховує, зо-крема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунто-ваність витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, з огляду на усі вищевказані норми процесуального законодавства, при визначенні розмі-ру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити із критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру ( виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвока-том робіт.

Дослідивши матеріали справи, узявши до уваги рівень складності юридич-ної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовле-ного та поданого до суду адвокаткою відзиву на апеляційну скаргу, витрати за підготовку якого власне просить позивачка стягнути, апеляційний суд дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокаткою роботи ( наданих послуг ) не відповідає критерію розумності; заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу до-помогу не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокаткою робо-тами ( наданими послугами ) та їх обсягом, тому підлягає зменшенню до 800,00 гривень. Разом із тим, зважаючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задо-волена частково на 43%, відповідно до норм статті 141 ЦПК України на користь позивачки підлягають стягненню витрати у пропорційному співвідношенні до задоволеної частини вимог апеляційної скарги, що становитиме 456,00 гривень ( 800,00 х 57% = 456 гривень ), про що відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК України слід ухвалити додаткове судове рішення.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись нормами статей 137, 141, 262, 270, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву представниці ОСОБА_1 адвокатки Федик Юлії Юріївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , 456,00 ( чотириста п`ятдесят шість гривень 00 коп. ) витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанцій.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук