Постанова

Іменем України

07 червня 2023 року

м. Київ

справа № 335/8532/21

провадження № 61-4608св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, Відділ поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року у складі судді Геєць Ю. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь моральну шкоду у розмірі 6 950 000,00 грн та компенсувати йому витрати на адвокатську допомогу шляхом стягнення з рахунків Державного казначейства 390 000,00 грн за адвокатські послуги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 01 лютого 2016 року Генеральна прокуратура України внесла відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за № 00000160 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 172 КК України. В подальшому зазначене кримінальне провадження було об`єднано з кримінальним провадженням від 30 жовтня 2015 року № 0004935. Він є потерпілим у вказаному провадженні. Досудове розслідування здійснюється Відділом поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ВП № 1).

Вважає, що слідство у кримінальному провадження проводиться із порушенням вимогам статей 8, 9 КПК України, однобічно, не об`єктивно, не має на меті розкриття злочину, встановленню істини. Слідчі відділу поліції систематично порушували основоположні принципи кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Позивачем неодноразово подавались скарги на бездіяльність слідчих у кримінальному провадженні до районного суду в порядку, передбаченому КПК України, які судом задовольнялися.

Зі скаргами на бездіяльність слідчого він також неодноразово звертався до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУ НП в Запорізькій області), проте жодних дій на перевірку наведених у скаргах фактів керівництво вказаного управління не вчинило.

У зв`язку з тривалим здійсненням досудового розслідування позивач вимушений був також звертатися зі скаргами на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні до органів прокуратури. В свою чергу процесуальним прокурором у кримінальному провадженні надавались вказівки слідчому щодо забезпечення належного досудового розслідування, вжиття заходів, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування обставин кримінального правопорушення та прийняття остаточного рішення у розумні строки, які слідчим виконано не було.

Позивач вважає, що довготривалою бездіяльністю посадові особи слідчого відділення ВП № 1 навмисно заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінює у 6 950 000,00 грн. Також просив компенсувати йому витрати на адвокатську допомогу в розмірі 390 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 10 січня 2023 року позов залишив без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеним. При цьому місцевий суд виходив з того, що немає передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки він не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, протиправності дій органів досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів і їх вини в заподіянні цієї шкоди. Сам факт звернень позивача до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Водночас суд виходив з того, що ВП №1 є територіальним підрозділом ГУ НП в Запорізькій області та не має статусу юридичної особи, а отже не може бути відповідачем у цій справі.

Крім того суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні. Такі витрати віднесено до процесуальних витрат, і відшкодовуються вони у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Запорізький апеляційний суд постановою від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року в частині позовних вимог, заявлених до Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, скасував, провадження у справі закрив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову обґрунтованістю висновку місцевого суду про недоведеність вимог позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, протиправності дій органів досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів і їх вини в заподіянні цієї шкоди.

Зважаючи на те, що Відділ поліції № 1 не є юридичною особою, він не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, а тому не може бути стороною у цивільному процесі апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги, заявлені до Відділу поліції № 1, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для скасування судового рішення в зазначеній частині із закриттям провадження у справі.

При цьому суд погодився з висновком місцевого суду про те, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставою касаційного оскарження судових рішень вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19.

Касаційна скарга мотивована неврахування судами того, що надмірна тривалість кримінального провадження, викликана протиправною бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування, безумовно свідчить про порушення прав позивача та неефективність досудового розслідування, яке з огляду на його хід явно безпідставно тривала досить великий проміжок часу, що однозначно призвело до його моральних страждань. Скасування судом процесуальних рішень уповноважених осіб під час досудового розслідування є безумовною підставою для висновку про порушення прав позивача, оскільки правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди, саме у грошовому вираженні, є розмір заявленої до стягнення моральної шкоди (компенсації), що відповідає вимогам розумності та справедливості за обставин, які мали місце.

Безпідставною також є відмова у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 390 000,00 грн, адже суди взагалі не дослідили цих вимог, не надали їм належної правової оцінки.

У травні 2023 року ГУ НП в Запорізькій областіподаловідзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали їм належну правову оцінку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що слідчим відділом Відділу поліції № 1 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 30 жовтня 2016 року № 0004935 за частиною першою статті 172 КК України. ОСОБА_1 визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування заподіяної шкоди ОСОБА_1 надав суду його звернення до керівництва ГУ НП в Запорізькій області, департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України, керівництва прокуратури Запорізької області, Генеральної Прокуратури та відповіді на його звернення.

Так, 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 звертався до Запорізької місцевої прокуратури № 2 із заявою про надання інформації щодо стану розслідування кримінального провадження. 03 жовтня 2016 року - до начальника Вознесенівського ВП із заявою щодо стану розслідування кримінального провадження.

21 жовтня 2016 року представник ОСОБА_1 звертався до прокурора Запорізької області із повідомленням про неналежне розслідування кримінального провадження № 0000016», до Національної поліції України, т.в.о. директора департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України і т.в.о. начальника ГУ НП України в Запорізькій області Ольховського В. І. з повідомленнями про бездіяльність посадових осіб ГУ МВС в Запорізькій області із повідомленнями про бездіяльність посадових осіб ГУ МВС України в Запорізькій області та неналежного стану досудового розслідування кримінального провадження № 0000016.

02 листопада 2016 представник позивача звертався до начальника слідчого відділу Вознесенівського ВП Дніпровського ВП Попова Д. Г. із заявою з приводу неефективного та неналежного розслідування кримінального провадження.

25 січня 2017 року позивач звертався зі скаргою до ГУ НП України в Запорізькій області щодо неналежного стану досудового слідства у кримінальному провадженні № 000004935.

12 квітня 2017 року представник позивача звертався із заявою до прокурора Запорізької області з приводу неналежного досудового розслідування кримінального провадження № 0000016.

07 червня 2017 року позивач звертався зі скаргою про неналежне розслідування кримінального провадження № 00000016 до Генерального прокурора України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2017 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Бурмистрової Л. В. від 27 травня 2017 року про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2016 року № 0004935, а матеріали кримінального провадження надіслано до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для організації продовження досудового розслідування.

Листом 19 липня 2017 року № 04/2/2-456-17 позивача проінформовано, що об`єднане кримінальне провадження № 0004935 закрито 25 травня 2017 року у зв`язку з відсутністю складу злочину. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2017 року зазначена постанова скасована, наразі продовжено досудове розслідування та виконуються вимоги, викладені в ухвалі слідчого судді.

24 липня 2017 року прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 2 листом № 50-7379 на ім`я начальника слідчого відділу Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області надав вказівки щодо забезпечення належного досудового розслідування, вжиття заходів, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування обставин кримінального правопорушення та прийняття остаточного процесуального рішення у розумні строки.

01 серпня 2017 року та 21 серпня 2017 року позивач надіслав клопотання про проведення слідчих дій, які були задоволені слідчим Бурмістровою Л. В.

12 квітня 2018 року позивач подав заяву на ім`я начальника слідчого відділу Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області про неналежне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 004935.

12 квітня 2018 року представником позивача на ім`я прокурора Запорізької області направлена заява про неналежне досудове розслідування у кримінальному провадженні та 27 квітня 2018 року зазначена заява листом № 04/2/2-4179-14 надіслана до Запорізької місцевої прокуратури № 2.

20 квітня 2018 року та 16 серпня 2018 року позивач на ім`я Генерального прокурора України надіслав скаргу про неналежне виконання службових обов`язків посадовими особами прокуратури Запорізької області та слідчими, відсутність контролю за діями слідчих слідчого відділу Вознесенівського ВП.

24 грудня 2018 року позивач подав заяву на ім`я керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 про неналежний стан досудового розслідування у кримінальному провадженні 0004935.

07 березня 2020 року позивач на ім`я прокурора Запорізької області подав скаргу на протиправну діяльність посадових осіб слідчого відділу Вознесенівського ВП під час досудового розслідування кримінального провадження № 004935.

30 грудня 2020 року до слідчого відділу Вознесенівського ВП позивач надіслав клопотання про проведення слідчих дій, яке не розглянуто.

05 лютого 2021 року позивач звернувся із клопотанням до слідчого відділу Вознесенівського ВП про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні 0004935, яке не було розглянуто.

15 березня 2021 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя задоволено частково скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених осіб слідчого відділу Відділу поліції № 1 розглянути клопотання ОСОБА_1 у порядку та строки, передбачені статтями 110, 220 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області (Відділу поліції № 1) старшого лейтенанта поліції Потряскової І. С. від 20 червня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 жовтня 2016 року за № 0004935, а матеріали кримінального провадження направлено до Відділу поліції № 1 - для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2021 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених осіб слідчого відділу Відділу поліції № 1 розглянути клопотання ОСОБА_1 у порядку та строки, передбачені статтями 110, 220 КПК України.

Станом на час звернення позивача до суду першої інстанції досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні від 30 жовтня 2016 року № 0004935 за частиною першою статті 172 КК України не завершено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції визначає зобов`язання держави здійснити ефективне розслідування у випадку наявності ознак насильницької смерті.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18).

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись

у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови […]».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, внаслідок чого винна особа не була притягнута до кримінальної відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився, й суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Сам факт звернень позивача до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Водночас суди не врахували, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

У цій справі суди встановили, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004935 розпочато 30 жовтня 2016 року і не закінчено на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі (10 січня 2023 року), тобто триває понад шість років. При цьому ОСОБА_1 неодноразово оскаржував бездіяльність органів досудового слідства щодо неефективного проведення досудового розслідування, а Національна поліція України, прокуратура та слідчі судді своїми процесуальними рішеннями підтвердили, що досудове розслідування належним чином не організовано, необхідні слідчі (розшукові) дії проводилися епізодично або взагалі не проведені.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів враховує, що у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад чотири з половинною роки на час звернення до суду з позовом) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

За встановлених судами обставин неодноразового безпідставного закриття кримінального провадження, відсутності належного процесуального керівництва з боку прокуратури та несвоєчасного розгляду клопотання заявника про проведення слідчих дій, надмірна тривалість кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, очевидним є факт заподіяння ОСОБА_1 немайнової шкоди.

Таким чином, суди зробили помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Водночас Верховний Суд в цілому погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у стягнення витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, адже, як встановили суди, досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні не завершено, а тому з`явлення цих вимог є передчасним.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Таким чином, оскаржувані судові рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог, а в іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов