УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року

місто Київ

справа № 686/4595/22

провадження № 61-16585ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Слободянюк Н. П. у лютому 2022 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила: розірвати укладений між ними спадковий договір від 22 січня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори (реєстровий номер 4-246), та зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка обґрунтовувала пред`явлений нею позов тим, що 22 січня 2008 року між нею та ОСОБА_2 (дочка позивачки), ОСОБА_3 (онука позивачки) укладено спадковий договір. Потреба укладення такого договору виникла в зв`язку із тим, що ОСОБА_1 потребувала сторонньої допомоги за станом здоров`я.

Відповідачі згідно з пунктом 4 спадкового договору зобов`язані надавати ОСОБА_1 щомісячно грошову винагороду в розмірі 100, 00 грн, забезпечувати належними ліками відповідно до призначення лікаря та у випадку смерті позивачки взяти на себе обов`язки з організації поховання. Натомість відповідно до пункту 5 цього договору право власності на квартиру, що належить ОСОБА_1 , за належного виконання умов цього спадкового договору переходить до відповідачів, а в зв`язку з посвідченням спадкового договору накладено заборону на відчуження квартири до припинення чи розірвання спадкового договору.

Між сторонами спадкового договору існувала домовленість про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживатимуть із ОСОБА_1 та доглядатимуть її до смерті, зокрема будуть утримувати, лікувати та надавати потрібну їй допомогу.

ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі взяті на себе зобов`язання належно не виконували, після укладення спадкового договору виїхали закордон на постійне проживання та залишили ОСОБА_1 без потрібної допомоги, її лікуванням займалися сторонні люди, і сама вона витратила багато коштів на лікування. З моменту укладення спадковий договір від 22 січня 2008 року не виконувався, на її прохання щодо виконання його умов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не реагують і не бажають виконувати цей договір.

Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням від 17 жовтня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд розірвав спадковий договір від 22 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі № 4-246, посвідчений державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори Латюк І. М.

Зняв заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Здійснив розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції зробив висновок, що відповідачі порушили свої зобов`язання, визначені пунктом 4 спадкового договору. Після укладення спадкового договору виїхали закордон на постійне проживання та залишили ОСОБА_1 у віці 91 рік без допомоги, в результаті чого вона змушена постійно просити інших осіб про допомогу. Суд наголосив, що такі обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які показали, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснюють догляд за позивачкою, цим займається її син ОСОБА_6 .

Тож суд першої інстанції констатував, що є підстави для задоволення позову, оскільки відповідачі не виконують своїх зобов`язання відповідно до пункту 4 спадкового договору, що підтверджено доказами.

Стислий виклад змісту рішень суду апеляційної інстанції

Постановою від 10 жовтня 2023 року Хмельницький апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасував заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зробив висновок про помилковість висновків суду першої інстанції, зокрема ствердив, що пунктом 4 спадкового договору визначено обов`язки відповідачів: надавати щомісячно ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 100, 00 грн; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; в разі смерті ОСОБА_1 здійснити її поховання. На підставі належних доказів апеляційний суд констатував, що наведені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обставини свідчать, що відповідачі дбали про здоров`я та якість життя матері, опікувалися нею і забезпечували надання їй належної медичної допомоги та несли супутні витрати у зв`язку з наданням медичної допомоги матері.

Також суд апеляційної інстанції визнав, що висновки суду першої інстанції про виїзд відповідачів закордон на постійне проживання та залишення ОСОБА_1 без допомоги після укладення спадкового договору, незважаючи на те, що зобов`язані були проживати разом із позивачкою, є помилковими і таким, що зроблені без посилання на відповідні докази. Спадковий договір не передбачає умов щодо спільного проживання відповідачів із позивачкою, а також їх обов`язку особисто доглядати та надавати потрібну їй допомогу.

Апеляційний суд зазначив, що всупереч принципу диспозитивності цивільного судочинства та безпосередності судового розгляду суд першої інстанції поклав в основу свого рішення нібито показання свідків, яких не допитував, а їх письмові пояснення відібрані адвокатом і надійшли до суду 18 жовтня 2022 року, тоді як рішення суду постановлене днем раніше, 17 жовтня 2022 року.

Тож надані відповідачами і досліджені апеляційним судом докази спростували твердження ОСОБА_1 про неналежне виконання ними своїх обов`язків за спадковим договором, що свідчить про невстановлення підстав для розірвання спадкового договору.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 17 листопада 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявниця зазначила, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначила те, що:

- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 524/354/19-ц, за змістом яких не у всіх випадках набувач майна має виконувати розпорядження відчужувача особисто, оскільки порядок виконання обов`язків набувача за спадковим договором визначається самим договором. ОСОБА_1 зазначила, що у спірному спадковому договорі не передбачено делегування обов`язків іншій особі;

- (2) суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив її клопотання про долучення доказів.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з іншої сторони, 22 січня 2008 року уклали спадковий договір, який посвідчив державний нотаріус Першої хмельницької державної нотаріальної контори Латюк І. М., реєстровий номер 4-246.

Згідно з пунктом 1 спадкового договору ОСОБА_1 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожній належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34, 90 кв. м, житловою площею 18, 10 кв. м.

Відповідно до пункту 4 спадкового договору за згодою сторін на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладаються такі обов`язки: надавати ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 100, 00 грн; забезпечувати її за рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; в разі смерті ОСОБА_1 взяти на себе обов`язки з поховання.

За змістом пункту 5 спадкового договору право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до набувачів в разі виконання умов цього договору та після смерті відчужувача.

Відповідно до пункту 6 спадкового договору у разі невиконання набувачами майна розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувачів майна у разі неможливості виконання ними розпоряджень відчужувача.

У зв`язку із посвідченням цього спадкового договору накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , до припинення чи розірвання спадкового договору.

Право, застосоване судом

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття (статтею 1305 ЦК України).

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, показанням свідків, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні вимог позову у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки набувачі надали належні та допустимі докази на підтвердження виконання ними умов спадкового договору та розпоряджень відчужувача.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали докази виконання своїх зобов`язань за спадковим договором щодо надання допомоги для здійснення лікування, зокрема: у 2002 році ОСОБА_1 отримала постійне місце проживання в Угорщині, на підставі чого отримувала там пенсію, де проходила лікування, здійснювала діагностику здоров`я та де їй було проведено операції; щодо здійснення перерахування коштів із використанням міжнародної системи швидких грошових переказів Western Union та із використанням послуг логістичної фірми. Водночас у матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухилялися від обов`язку із забезпечення ОСОБА_1 або надання їй відповідної допомоги.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який, врахувавши зміст спадкового договору, визначені ним обов`язки набувачів, суть спору між сторонами, згідно з яким претензії ОСОБА_1 полягають у тому, що відповідачі особисто повинні здійснювати догляд за ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про невстановлення встановлених законом підстав для розірвання спадкового договору, оскільки відповідачі відповідно до статті 614 ЦК України довели відсутність своєї вини у неналежному виконанні умов пункту 4 спадкового договору від 22 січня 2008 року та належними і допустимими доказами довели факт виконання визначених їм обов`язків.

За обставинами цієї справи, умовами оспорюваного позивачкою договору не передбачено особисте виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умов спадкового договору. Цими умовами передбачено, що відповідачі зобов`язані: надавати позивачці щомісячно грошову винагороду в розмірі 100, 00 грн; забезпечувати належними ліками відповідно до призначення лікаря та в разі смерті позивачки; взяти на себе обов`язки з організації поховання.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що за встановленими у справі обставинами відповідачі належно виконували визначені договором обов`язки, здійснювали перекази коштів, забезпечували надання їй належної медичної допомоги, несли супутні витрати у зв`язку з наданням медичної допомоги позивачці.

Доводи касаційної скарги про те, що особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконували зобов`язань за спадковим договором, оскільки особисто не приділяли позивачеві належної уваги, не можуть бути підставою для розірвання спадкового договору. Чинне законодавство, що урегульовує спірні правовідносини, не вимагає, щоб за спадковим договором одна сторона (набувач) у всіх випадках зобов`язувалася виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) виключно особисто. Порядок виконання обов`язків набувача за спадковим договором (особисте чи неособисте виконання) визначається умовами договору.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 524/354/19-ц, не заслуговують на увагу, оскільки висновки, сформульовані судом апеляційної інстанції, в якій подано касаційну скаргу, не суперечать цим правовим висновкам Верховного Суду.

Додатково Верховний Суд врахував, що заявниця ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначає, що підставою для касаційного оскарження є те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування доказів. Такі доводи заявника не можуть бути враховані Верховним Судом як підстава для відкриття касаційного провадження, оскільки ОСОБА_1 , виклавши як підставу для касаційного оскарження посилання на те, що апеляційний суд відмовив у задоволенні її клопотання про витребування доказів, проте не обґрунтувала, як це вплинуло на правильність розгляду справи та унеможливило встановлення дійсних фактичних обставин у цій справі.

В цілому, аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника зі встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи, оцінкою доказів та показань свідків.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, як це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи наведене, доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Загальні висновки

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України - застосування судами норми права без урахування висновку щодо норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків Верховного Суду, тому суд касаційної інстанції визнає касаційну скаргу очевидно необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про розірвання спадкового договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак