Справа № 456/1910/22 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2971/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.01.2004 ВВА№449685 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку з 03.09.2004 на підставі тимчасової посвідки на проживання НОМЕР_1 від 13.04.2004 зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, такий не проживає в квартирі більше ніж 11 років без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Відповідач виїхав на постійне місце проживання до Чеченської Республіки, з 09.09.1995 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Жодних перешкод у користуванні належним їй жилим приміщенням ні вона, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача у належному їй житлі порушує її право на вільне розпорядження та користування майном, а також вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Оскаржуваним рішенням у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано її доводи, що відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в квартирі немає. Зазначає, що ОСОБА_2 у 2005 році виїхав на постійне місце проживання до Чеченської Республіки, має там зареєстроване місце проживання. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила. Реєстрація відповідача в квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Поза увагою суду також залишилось те, що відповідач не проживає в квартирі більше 11 років без поважних причин, а тому втратив право на користування такою.

Крім того, суд не вмотивовано відмовив у її клопотанні про допит свідків, чим не сприяв їй в отриманні доказів. Також, на електронну адресу суду відповідач надіслав заяву про визнання позову, чим підтвердив підставність її позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким її позов задоволити.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 23 травня 2023 року, не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.01.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2004 позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки, виданої управлінням «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Стрийської міської ради № 313 від 20.06.2022 у буд. АДРЕСА_1 зареєстрований чоловік позивачки ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_2 від 04.08.2005 ОСОБА_3 перемінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 , виданого 27.08.2005 відділом внутрішніх справ Грозненського сільського району Чеченської Республіки, ОСОБА_2 з 09.09.1995 зареєстрований у АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, а також ставлення відповідача до спірного житла.

Питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Умовою реалізації принципу верховенства права при вирішенні спорів, у тому числі, щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є принцип пропорційності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності та права користування.

Принцип пропорційності втручання в право особи на користування житлом шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде порушено у випадку, якщо особа тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, а тому не має з ним достатніх триваючих зв`язків та має інше житло.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення, як і визнання такою, що втратила право користування житлом, буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У спірних правовідносинах при вирішенні питання позбавлення особи права користування житлом таке право має бути оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції із встановленням відповідності переслідуваній легітимній меті та з дотриманням балансу захисту інтересів як власника майна, так і члена її сім`ї.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду № 211/159/14-ц від 26.04.2023 року.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволені позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Вирішуючи даний спір, судом досліджено наявні у справі докази і надано їм оцінку, встановлено дійсні обставини справи та надано їм оцінку на предмет співмірності втручання у право на житло, гарантоване статтею 8 Конвенції, враховуючи принцип верховенства права та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні докази, які б містили фактичні дані, сукупність яких є підставою для припинення права користування житлом членами сім`ї (колишніми членами сім`ї) власника житла, зокрема причини залишення відповідачем спірного житла та не проживання у ньому понад встановлені законом терміни, відсутність у відповідача зацікавленості спірною житловою площею та відсутність між сторонами угоди щодо умов припинення права користування житлом.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібною власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 у якій зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , який тривалий час не проживає у спірній квартирі.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 має інше житло.

Долучена копія паспорта відповідача, згідно якого такий має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 09.09.1995 не є достатнім та належним доказом на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи, з урахуванням зокрема й того факту, що відповідач зареєстрований у м. Стрий з 03.09.2004р. як чоловік позивачки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допит свідків для встановлення факту відсутності відповідача за місцем реєстрації більше одного року, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки про допит свідків позивач зазначила лише в позовній заяві, під час розгляду справи судом таке клопотання не підтримала, не забезпечила явку свідків у судове засідання, в подальшому подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами відсутність ОСОБА_2 у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування нею відсутні.

Таким чином, припинення права користування ОСОБА_2 спірним житлом не відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції і не є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки кожній особі, крім інших прав, гарантується право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 червня 2023 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра