РІШЕННЯ

Іменем України

08.12.2023 року місто Львів Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львову цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», в особі свого представника, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив суд звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві свідоцтва про право власності на квартиру від 06 вересня 2002 року, шляхом визначеним ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», п.п. 16,18 Іпотечних договорів, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ФОЛЬКСБАНК» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно:отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки , витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» за Кредитним договором № KF 38139 від 02.03.2006 року та Кредитним договором № KF 44503 від 06.09.2007 року в сумі 188318,54 доларів США, що дорівнюється 1505230,10 гривень, а також стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02 березня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «ФОЛЬКСБАНК» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № КF З8139 з додатками та доповненнями, згідно якого Позивачем було надано Відповідачу кредит в розмірі 212000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 31.08.2017 року (пункт 1.1, 1.2, 13 Кредитного договору).

Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором.

06 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ФОЛЬКСБАНК" (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № КF 44503 з додатками та доповненнями, згідно якого Позивачем було надано Відповідачу кредит в розмірі 128000,00 доларів США на поновлювальній основі, з кінцевим строком погашення не пізніше 06.10.2017 року (пункт 1.1, 1.2, 1.3 Кредитного договору).

Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені Кредитними договором (п.5.2), не виконує та порушила умови Кредитних договорів, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному Кредитними договорами.

ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань не виконала, а саме заборгувала банку кошти у загальній сумі 188318,54 доларів США, що = 1505230,10 гривень (по курсу НБУ станом на 15.11.2013р, становить: 1$ = 7,9930 грн.) з яких: за Кредитним договором № КF 38139 від 02.03.2006 року заборгованість складає 149130,73 доларів США, що = 1192001,93 гривень, (по курсу НБУ станом на 15.11.2013 р. становить: 1$ = 7,9930 грн.), окремий розрахунок додається, з яких:

- 139554,25 $ = 1115457,12 гривень - заборгованість по кредиту;

- 8533,15 $ = 68205,47 гривень - заборгованість по відсотках;

- 1043,33 $ = 8339,34 гривень. - пеня.

за Кредитним договором № КF 44503 від 06.09.2007 року заборгованість складає 39187,81 доларів США, що = 313228,17 грн., (по курсу НБУ станом на 15.11.2013р, становить: 1 $ =7,9930 грн.), окремий розрахунок додається, з яких:

- 36731,98 $ = 293598,72 гривень - заборгованість по кредиту;

- 2391,09 $ = 19111,99 гривень - заборгованість по відсотках;

- 64,74 $ = 517,47 гривень - пеня.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КF 38139 від 02.03.2006 року між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір від 02.03.2006 року, посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Левченко Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 421, згідно якого Відповідач, (Іпотекодавець) надав в заставу Позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 06 вересня 2002 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КF 44503 від 06.09.2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір від 07.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Левченко Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2897, згідно якого відповідач (Іпотекодавець) надав в заставу позивачу (Іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 06 вересня 2002 року.

Згідно п.14 Іпотечних договорів право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Боржником основного зобов`язання; б) у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків (умов) встановлених іпотечним договором.

Згідно п. 15 Іпотечних договорів відповідачу надіслано іпотечні повідомлення вимоги від 30.07.2013 року з вимогою виконати зобов`язання в повному обсязі та у разі ігнорування даної вимоги попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене позивач і був змушений звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Суддею Франківського районного суду м. Львова Дячишин В.Ф. відкрито провадження у справі 12.12.2013 року та призначено судове засідання.

11.02.2015 року суддею Мигаль Г.П. прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання.

20.04.2015 року від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких останні посилався на наступні обставини.

Так, чинним законодавством заборонено звернення стягнення на нерухоме майно громадян України, надане як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті.

07.06.2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. №1304-VII.

Відповідно до ч.1 ст. 1 вказаного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Зі змісту Кредитних договорів №KF 38139 та №KF 44503, укладених між ПАТ «ВіЕС Банк» (правонаступник ПАТ «Фольксбанк») та ОСОБА_1 від 02.03.2006 року та 06.09.2007 року відповідно, вбачається, що позичальникові ОСОБА_1 було надано грошові кошти в іноземній валюті доларах США, на суму, відповідно, 212 500,00 доларів США за Кредитним договором №KF 38139 та 128000,00 доларів США за Кредитним договором №KF 44503.

Саме з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KF 38139 від 02.03.2006 року укладено Іпотечний догові між позивачем та відповідачем, який посвідчений ПН ЛМНО Левченко Л.Г. 02.03.2006 року, зареєстрований в реєстрі за №421, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KF 44503 від 06.09.2007 укладено Іпотечний догові між позивачем та відповідачем, який посвідчений ПН ЛМНО Левченко Л.Г. 07.06.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №2897, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На момент розгляду даної цивільної справи, власниця квартири ОСОБА_1 не має зареєстрованих інших речових прав, аніж право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Загальна площа квартири АДРЕСА_3 становить 124,7 м.кв., що не перевищує встановлені законом обмеження.

Квартира АДРЕСА_3 є основним місцем проживанням ОСОБА_1 .

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 , не можливе в силу прямої заборони закону, тому відповідно, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на спірну квартиру не має.

У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.01.2018 року ухвалою судді Мартинишин М.О. прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання, 11.09.2018 року призначено судове засідання.

18.12.2018 року до суду від представника АТ «ТАСКОМБАНК» надійшла заява про заміну позивача його правонаступником.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді та призначено судове засідання.

Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального провадження.

26.02.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вони просили суд звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві свідоцтва про право власності на квартиру від 06 вересня 2002 року, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № KF 38139 від 02.03.2006 року та Кредитним договором № KF 44503 від 06.09.2007 року в сумі 188318,54 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленого ЗУ «Про виконавче провадження», та передати в управління АТ «Таскомбанк» предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , на період до її реалізації, шляхом зобов`язання відповідача передати АТ «Таскомбанк» оригінали господарських та/або цивільних договорів стосовно предмету іпотеки, чинних і діючих на момент передачі, забезпечення вільного доступу АТ «Таскомбанк» до предмету іпотеки, надання АТ «Таскомбанк» з метою отримання доходів від управління предметом іпотеки прав укладати і припиняти будь-які угоди відносно предмета іпотеки, за виключенням тих, які передбачають його відчуження.

Висилити з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.

22.05.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка фактично містила ти самі вимоги, що й попередня заява про уточнення позовних вимог від 26.02.2020 року.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року заяву представника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про заміну позивача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

Замінено позивача Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» на його правонаступника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (ідентифікаційний код 09806443, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не з`явився, в заяві про уточнення позовних вимог від 22.05.2020 року просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, своє відношення до позовних вимог висловила у запереченнях проти позову, крім цієї заяви будь-яких інших доказів, заяв, клопотань суду надано не було.

Оскільки, дана цивільна справа перебуває тривалий час в провадженні суду, суд вбачає за можливим ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 02.03.2006 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №KF38139, згідно п. 1.1 та п.1.2 Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США строком на 7 років. Позичальник зобов`язується повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку №1 до кредитного договору і є його невід`ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 01.03.2013 року. (а.с.6-8)

Процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 15% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування встановлюється в розмірі 18% річних Після повного погашення прострочено заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 15% річних. (п.1.3 Кредитного договору)

Позичальнику надається споживчий кредит на придбання продукції, для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п.1.4 Кредитного договору)

Відповідно до п.п.2.1 Кредитного договору, виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 та порукою фізичної особи ОСОБА_3 .

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п.п.7.1 Кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаному договорі містяться підписи сторін.

Згідно Додатку №1 від 02.03.2006 року до кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року між сторонами узгоджено графік погашення кредиту в сумі 80000,00 доларів США. (а.с.9)

Згідно Додатку №1-А від 01.07.2006 року до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року сторони домовились внести зміни до пункту 1.3 кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року і викласти його в наступні редакції: з 01 липня 2006 року процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 14% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування встановлюється в розмірі 17% річних Після повного погашення прострочено заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. (а.с.10)

09.10.2006 року між сторонами було підписано Додаток №2 до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до пунктів 1.1 та 3.2 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року і викласти їх в наступній редакції:

1.1. Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 87000,00 доларів США строком на 7 років.

3.2 Надання кредиту здійснюється банком частинами: - перша частина в сумі 80000,00 доларів США в 7-денний термін після укладання іпотечного договору на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та оформлення договору поруки ОСОБА_3

друга частина в сумі 7000,00 доларів США в 7-денний термін з дня підписання даного додатку, а також внесення змін до іпотечного договору та договору поруки. (а.с.11)

З Додатку №3 від 22.02.2007 року до кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, який підписано сторонами, вбачається зокрема, що сторони домовились внести зміни до пунктів 1.1,2.1, та 3.2 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, і викласти їх в наступні редакції: «1.1 банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 152000,00 доларів США строком на 7 років.

2.1 виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_5 ; заставою сідлового тягача Volvo, 1998 р.в. з н/причепом рефрижератором Koegel, 1998 р.в. та порукою фізичної особи ОСОБА_3 .

3.2 надання кредиту здійснюється частинами: - перша частина в сумі 80000,00 доларів США в 7-денний термін з дня укладання іпотечного договору на квартиру за адресою : АДРЕСА_4 та оформлення договору поруки; - друга частина в сумі 7000,00 доларів США в 7-денний термін з дня підписання даного Додатку, а також внесення змін до іпотечного договору та договору поруки; - третя частина в сумі 65000,00 доларів США в 7-денний термін з дня укладання іпотечного договору на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; договору застави сідлового тягача Volvo, 1998 р.в. з н/причепом рефрижератором Koegel, 1998 р.в., а також внесення змін до іпотечного договору на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та договору поруки.

Також узгоджено графік погашення кредиту. (а.с.12)

З Додатку №4 від 30.03.2007 року до кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, який підписано сторонами, вбачається зокрема, що сторони домовились внести зміни до пункту 1.3 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, і викласти його в наступні редакції: «1.3 з 01.04.2007 року процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 13% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 16% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних». (а.с.13)

З Додатку №5 від 27.06.2007 року до кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, який підписано сторонами, вбачається зокрема, що сторони домовились внести зміни до пункту 1.3 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, і викласти його в наступні редакції: «1.3 З 01.07.2007 року процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 15% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12% річних». (а.с.14)

07.09.2007 року між сторонами було укладено Додаток №6 до кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, в якому сторони домовились внести зміни до пунктів 1.1, 1.2 та 5.2.3 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року і викласти їх в наступні редакції: «1.1 Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 152000,00 доларів США строком на 11,5 років; 1.2 позичальник зобов`язується повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в даному додатку до кредитного договору і є його невід`ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 31 серпня 2017 року; 5.2.3 забезпечити часткове погашення кредиту відповідно до графіку встановленого у даному додатку». (а.с.15)

25.03.2008 року між сторонами було укладено Додаток №7 до кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, в якому сторони домовились внести зміни до пункту 2.1 кредитного договору №KF 38139 від 02.03.2006 року, і викласти їх в наступні редакції: «2.1 виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_5 , та заставою н/причепу рефрижератора Koegel, 1998 р.в. та порукою фізичної особи ОСОБА_3 ». (а.с.16)

Згідно Додатку №8 від 23.05.2008 року до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року сторони домовились внести зміни до пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 3.2, 5.2.3 кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року і викласти їх в наступні редакції: «1.1 Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 212000,00 доларів США строком на 11,5 років; 1.2 Позичальник зобов`язується повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в даному Додатку до кредитного договору і є його невід`ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 31 серпня 2017 року; 2.1. Виконання зобов`язань позичальника за кредитними договором забезпечується іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_5 ; заставою н/причіпу рефрижератора Koegel SVK 24, 1998 р.в.;заставою сідлового тягача-Е RENAULT MAGNUM, 2001 р.в. та порукою фізичної особи ОСОБА_3 ; 3.2 надання кредиту здійснюється банком частинами: - перша частина в сумі 80000,00 доларів США в 7-денний термін з дня укладання іпотечного договору на квартиру за адресою : АДРЕСА_4 та оформлення договору поруки; - друга частина в сумі 7000,00 доларів США в 7-денний термін з дня підписання Додатку №2 до кредитного договору KF38139 від 02.03.2006 року, а також внесення змін до іпотечного договору та договору поруки; - третя частина в сумі 65000,00 доларів США в 7-денний термін з дня укладання іпотечного договору на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; договору застави сідлового тягача Volvo, 1998 р.в. з н/причепом рефрижератором Koegel, 1998 р.в., а також внесення змін до іпотечного договору на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та договору поруки; - четверта частина в суму 60000,00 доларів США у готівковій формі частинами з дня підписання даного Додатку по 30.06.2008 року, після внесення змін до іпотечних договорів, договору застави та договору поруки; 5.2.3 забезпечити часткове погашення кредиту відповідно до графіку встановленого у даному додатку». (а.с.17)

Між сторонами ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» та ОСОБА_1 30.01.2009 року підписано Додаткову угоду №б/н до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди змінити термін сплати позичальником частини кредиту, отриманого згідно умов Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року, а саме: частина кредиту в розмірі 1620,00 дол. США, що підлягає поверненню позичальником в січні місяці 2009 року згідно умов Кредитного договору, повинна бути сплачена позичальником в останній місяць погашення кредиту не пізніше 31.08.2017 року.

З врахуванням умов п.1 цієї Угоди сторони домовилися внести відповідні зміни в графік погашення кредиту. (а.с.18,19)

27.02.2009 року між сторонами ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» та ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду №б/н до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року про наступне: сторони дійшли згоди змінити термін сплати позичальником частини кредиту, отриманого згідно умов Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року, а саме: 1.1 частина кредиту в розмірі 1620,00 дол. США, що підлягає поверненню позичальником в лютому місяці 2009 року.

1.2 частина кредиту в розмірі 1620,00 дол. США, що підлягає поверненню позичальником в березні 2009 року,

1.3 частина кредиту в розмірі 1620,00 дол. США, що підлягає поверненню позичальником в квітні місяці 2009 року,

згідно умов Кредитного договору, повинні бути сплачені позичальником з рівномірним їх перенесенням на весь наступний термін кредиту, починаючи з травня місяця 2009 р.

3. З врахуванням умов п.1 цієї Угоди сторони домовилися одночасно з укладанням даної Угоди, внести відповідні зміни в графік погашення кредиту. (а.с.20,21)

18.04.2011 року між сторонами ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» та ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду №б/н до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, зокрема, про 1.1 змінити розмір процентів за користування позичальником кредитом, отриманим згідно умов кредитного договору, а саме: на період з 01 травня 2011 року до кінця терміну кредитного договору, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 3М LIBOR (LIBOR для міжбанківських кредитів строком на 3 місяці) + 11,0 % річних. Ставка 3М LIBOR переглядається у перший робочий день кожного календарного кварталу і є незмінною протягом поточного календарного кварталу. (а.с.22,23)

Згідно додаткової угоди №б/н від 25.06.2012 до Кредитного договору № KF38139 від 02.03.2006 року укладено між сторонами, останні дійшли згоди, зокрема, про те, що 1.1. змінити умови сплати позичальником частин кредиту, отриманого згідно умов кредитного договору, а саме: позичальник бере на себе зобов`язання починаючи з липня місяця 2012 року по 30 червня 2013 року, здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 474,00 дол. США та починаючи з 01 липня 2013 року здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 2871,00 дол. США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця. Останній платіж сплачується в розмірі залишку заборгованості по кредиту в термін не пізніше 31 серпня 2017 року.

1.2 пункт 9.6 розділу 9 «Прикінцеві положення» кредитного договору виключити.

1.3 доповнити кредитний договір розділом 10 «розкриття банківської таємниці, іншої інформації та отриманні повідомлень. (а.с.24,25)

02.03.2006 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Левченко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 421. (а.с.26-28)

Відповідно до п. 2.3 вищевказаного іпотечного договору, метою повного та своєчасного виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його при належностями, а саме: квартиру АДРЕСА_6 , квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 40,9 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 124,7 кв.м. Загальна вартість предмету іпотеки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №9938185 від 24.02.2006 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» становить 106400,00 грн.

Відповідно до п. 7 Іпотечного договору, за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем предмет іпотеки за цим договором оцінюється в 505000,00 грн. , згідно акту погодження договірної вартості предмета іпотеки, укладеного 02.03.2006 року між іпотекодавцем та іпотекодежателем. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін з врахуванням ринкових цін та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його реалізацією.

Пунктом 11 Іпотечного договору передбачено, зокрема, що іпотекодавець зобов`язаний не вчиняти без письмової згоди іпотекодержателя дій щодо реєстрації місця проживання (перебування) осіб за місцезнаходженням предмета іпотеки.

Пунктом 16 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладається та нотаріально посвідчується одночасно з цим договором (позасудове врегулювання). Визначений зазначеним договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 20 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку в нерухомому майні, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття іпотеко держателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі0 зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки, протягом одного календарного місяця з дня отримання цієї вимоги.

До Іпотечного договору, укладеного між сторонами 02.03.2006 року неодноразово вносилися зміни. (а.с.29,30,31).

Згідно Договору від 23.05.2008 року про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 02.03.2006 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим номером 421, зі змінами посвідченими 09.10.2006 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим номером 2766, зі змінами посвідченими 23.02.2007 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим номером 588, зі змінами посвідченими 07.09.2007 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим номером 2900, який посвідчено ПН ЛМНО Левченко Л.Г., зареєстровано в реєстрі за №1686. (а.с.32)

Відповідно до п.7 вищевказаного Договору, За згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на підставі ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» та згідно Акту погодження договірної вартості предмету іпотеки, укладеного 23.05.2008 року між іпотекодавйцем та іпотекодержателем вартість предмету іпотеки за цим договором складає 970000,00 грн.

Квартира за адресою: АДРЕСА_7 , кв. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 06.09.2002 року, яка зареєстрована Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №11683 10.09.2002 року. (а.с.33)

Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується Заявами на видачу готівки № 1291_44 від 02 березня 2006 року, № 1349_50 від 09 жовтня 2006 року, № 1349_82 від 23 лютого 2007 року, № 38_31 від 25 червня 2008 року. (а.с.34,35,36,37)

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, Банк 30.07.2013 року надіслав відповідачу повідомлення-вимогу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». (а.с.38)

Відповідно до даного повідомлення-вимоги, Банком вказано, зокрема, що у зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором, ПАТ «Фольксбанк» вимагає достроково повністю повернути кредит, а саме: 139554,25 USD - основного боргу; 2631,64 USD простроченої заборгованості за процентами.

06.09.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №KF44503, згідно п. 1.1 та п.1.2 Банк зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію в сумі 80000,00 доларів США строком на 10 років на поновлюваній основі. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком повністю або окремими частинами (надалі траншами) на письмову вимогу позичальника, в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (надалі ліміту). Кредитна лінія відкривається позичальнику для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (а.с.39-41)

В п. 1.3 Кредитного договору від 06.09.2007 року, зокрема, вказано, що кінцевий строк погашення заборгованості по кредитній лінії не пізніше 06.09.2017 року.

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору від 06.09.2007 року, виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується повторною іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 та порукою фізичної особи ОСОБА_3 .

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п.7.1 Кредитного договору від 06.09.2007 року).

Як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаному договорі містяться підписи сторін.

Згідно Додатку №1 та Додатку №2 від 06.09.2007 року до кредитного договору № KF44503 від 06.09.2007 року між сторонами узгоджено графік погашення кредиту в сумі 80000,00 доларів США. (а.с.42, 43-44)

06.10.2009 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №б/н до Кредитного договору №KF 44503 від 05.09.2007 року, відповідно до якої, зокрема, 1.1 сторони Угоди вирішили, що розмір кредитної лінії встановлюється у розмірі заборгованості по кредиту, дійсної на момент підписання даної Угоди, а саме: 37000,00 доларів США.

1.3 сторони вирішили умови Кредитного договору щодо порядку повернення кредиту викласти у наступній редакції: «позичальник зобов`язується, здійснюється повернення кредиту починаючи з січня 2014 року в сумі 368,00 дол. США . З лютого 2014 року щомісячно частинами в сумі не менше 834,00 дол. США. Останній платіж сплачується в розмірі залишку заборгованості по кредиту в термін не пізніше 06.09.2017 року». (а.с.45,46)

07.09.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Левченко Л.Г., зареєстровано в реєстрі за №2897. (а.с.47-49)

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору від 07.09.2007 року, з метою повного та своєчасного виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його при належностями, а саме: квартиру АДРЕСА_6 . Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 40,9 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 124,7 кв.м.

Пунктом 11 Іпотечного договору від 07.09.2007 року передбачено, зокрема, що іпотекодавець зобов`язаний не вчиняти без письмової згоди іпотекодержателя дій щодо реєстрації місця проживання (перебування) осіб за місцезнаходженням предмета іпотеки.

Пунктом 16 Іпотечного договору від 07.09.2007 року встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладається та нотаріально посвідчується одночасно з цим договором (позасудове врегулювання). Визначений зазначеним договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 20 Іпотечного договору від 07.09.2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою виселення всіх мешканців (користувачів), зареєстрованих в установленому порядку в нерухомому майні, що є предметом іпотеки по даному договору. Після прийняття іпотеко держателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі0 зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки, протягом одного календарного місяця з дня отримання цієї вимоги.

23.05.2008 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 07 вересня 2007 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №2897, відповідно до якого керуючись законодавством України ст. 651 ЦКУ та за взаємною згодою, сторони вирішили внести зміни в п. 7 вищезгаданого іпотечного договору, та викласти їх в наступній редакції: «п. 7 за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем на підставі ст. 18 Закону України «Про іпотеку» та згідно Акту погодження договірної вартості предмету іпотеки, укладеного 23.05.2008 року між іпотекодавцем та іпотеко держателем вартість предмету іпотеки за цим договором складає 970000,00 грн.» (а.с. 50)

Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується Заявами на видачу готівки № 1411_25 від 07 вересня 2007 року, №258_12 від 13 вересня 2007 року, № 38_22 від 16 квітня 2008 року, № 12_1 від 12 серпня 2008 року. (а.с.51,52,53,54)

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, Банк 30.07.2013 року надіслав відповідачу повідомлення-вимогу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». (а.с.55)

Відповідно до даного повідомлення-вимоги, Банком вказано, зокрема, що у зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором №KF 44503, ПАТ «Фольксбанк» вимагає достроково повністю повернути кредит, а саме: 36731,38 USD - основного боргу; 736,65 USD простроченої заборгованості за процентами.

З статуту ПАТ «Фольксбанк», останній є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк». (а.с.58-59)

ПАТ «Фольксбанк» змінило назву на ПАТ «ВіЕс Банк», що підтверджується статутом затвердженого загальними зборами акціонерів від 11.10.2013 року протокол №48, зареєстрованого в реєстрі за №30003604 від 16.12.2013 р., та є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Фольксбанк». (а.с.81-82)

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 16.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 (син) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дані особи зареєстровані за вищевказаною адресою з 05.12.2014 року. (а.с.96)

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова (справа 464/12592/13-ц) позов задоволено повністю.

Стягнуто в солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитними договорами: від 02.03.2006 № KF 38139 та від 06.09.2007 № KF 44503 у розмірі 188318,54 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить у розмірі 1505230 /один мільйон п`ятсот п`ять тисяч двісті тридцять / гривень 10 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» судовий збір у розмірі 3555 грн. 70 коп.

На підставі виконавчого листа № 464/12592/13-ц виданого 09.02.2017 Сихівським районним судом м. Львова року державним виконавцем 12.04.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53746155 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ ВіЕс банк у розмірі 1505230,1 грн. (а.с. 158)

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, обов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України, встановлено Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України, встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 589 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно доч.1ст.3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Частина 1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення, слід проводити шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Однак, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» пунктом 52 такого змісту: «52 У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Отже, оскільки в Україні триває воєнний стан, виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах підлягає зупиненню.

Зупинення дій зазначених вище норм закону, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово відтерміновує дії, спрямовані на виконання судового рішення.

Приписи вказаних норм закону стосуються реалізації виконання судового рішення та не можуть впливати на право іпотекодержателя на судовий захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки пов`язаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з умов договорів Іпотеки, іпотекодавцем була передана в іпотеку житлова квартира АДРЕСА_1 , цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів, а тому позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ч.3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.1,2 статті 109ЖК УРСР, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, роз`яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати положення ч. 4 ст. 9 ст. 109Житлового кодексу України та статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , не була придбаний за кредитні кошти, які надані банком та повернення яких було забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Між тим, право власності у відповідача на вказану квартиру, виникло 06.09.2002 року, на підставі розпорядження №1231 від 06.09.2002 р., тобто до укладення іпотечних договорів, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки нна праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №112 р. (а.с.33)

Доказів про придбання такого житлового будинку за кредитні кошти в матеріалах справи немає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Верховний Суд України у постанові від 21 грудня 2016 року, у справі № 6-1731цс16, виклав правовий висновок, обов`язковий до застосування судами, згідно якого за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, де Велика Палата зазначила, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду, а його відсутність є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц.

При цьому, позивач просить виселити відповідачку із квартири за адресою: АДРЕСА_4 , без надання їй іншого житлового приміщення.

Слід зазначити, що дана вимога позивача є безпідставною, оскільки норми ч. 2 ст.109ЖК УРСР зобов`язують саме банк надати особі інше постійне жиле приміщення, про яке повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, встановивши, що право власності на передану в іпотеку банку квартиру було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, за відсутності відомостей про можливість надання позивачем одночасного з вирішенням питання про її виселення із спірної квартири з наданням іншого постійного житлового приміщення, суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідача без надання її іншого житла на підставі положень частини другої статті 109ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39 та 40 Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ТАСКОМБАНК», який є правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 , які було уточнені, відповідно до заяви від 22.05.2020 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3441,00 грн.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституцією України, ст.ст. 1, 3, 7, 11, 12, 33, 34, 38-41 ЗУ Про іпотеку ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 06 вересня 2002 року, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № KF38139 від 02.03.2006 року та Кредитним договором № KF44503 від 06.09.2007 року в сумі 188318,54 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Зупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування,

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» суму сплаченого судового збору в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», ідентифікаційний код 09806443, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Мартьянова С.М.