Справа № 671/2744/23
У Х В А Л А
11 грудня 2023 року м.Волочиськ
Суддя Волочиського районного суду Хмельницької області Ніколова С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки у позовній заяві:
- не зазначено відомостей з посиланням на письмові докази про місце реєстрації проживання чи перебування позивача, а також не зазначено, чи адреса позивача є її місцем фактичного проживання, або ж місцем її реєстрації;
- не зазначено адреси місця проживання чи перебування відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
- не обґрунтовано обставин щодо підсудності даного спору саме Волочиському районному суду Хмельницької області;
- не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав звільнення від їх доказування, зокрема, в позовній заяві позивач не зазначила доказів щодо обставин про те чи вона не вагітна час подання позову до суду.
При цьому, суд звертає увагу позивача, що поданий нею позов стосується сімейних правовідносин, а згідно з ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один з подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується і випадків, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.
Із даних свідоцтва про шлюб становлено, що позов подано до відповідача, який є громадянином Португалії, тому суд роз`яснює позивачу, що порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей, а при розгляді такої справи слід керуватися нормами розділу ХІ ЦПК України, міжнародним договором, за наявності, та нормами Закону України Про міжнародне приватне право.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ЦПК України.
Положення Цивільного процесуального кодексу України передбачають необхідність вручення відповідачу позовної заяви із доданими до неї документами, надання можливості відповідачу подати відзив на позов, докази по справі, скористатись іншими процесуальними правами, визначеними законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 8 ЦПК України, відповідач не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони
Статтею 80 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, включаючи право бути належним чином повідомленим про розгляд позовної заяви, що подана до нього.
Згідно з ст. 498 ЦПК України, в разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Згідно з п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні. Переклад здійснюється фахівцем, запрошеним до відповідного суду України згідно із статтею 75 Цивільного процесуального кодексу України, або засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.
Отже, відповідачу ОСОБА_2 , якщо він проживає за межами України в Португалії, може бути необхідно вручити копії позову з додатками та судову повістку про дату, час і місце судового засідання - у порядку, визначеному міжнародною Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, що підписана в Гаазі 15 листопада 1965 року.
Порядок вручення судових документів, встановлений Конвенцією, застосовується у випадках, якщо учасник судового провадження знаходиться за кордоном та не має на території України представника, тобто коли є дійсна потреба у повідомленні учасника справи та врученні йому документів за кордоном.
Таким чином, враховучи викладене, позивачу необхідно оформити позовну заяву та документи, що неї додаються у відповідності до вимог п. 2.3 розділу 2 вказаної вище Інструкції та надати суду належним чином завірений переклад позову та доданих до нього документів на мову запитуваної держави, тобто на португальську мову, у двох примірниках.
Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України Про міжнародне приватне право, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України.
Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України Про міжнародне приватне право).
Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно частини 2 статті 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
У поданій позовній заяві позивачем зазначено, що сторони неповнолітніх дітей від шлюбу не мають.
Позивачем не надано суду підтверджень про наявність домовленості між подружжям щодо розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
В позовній заяві не викладено відомості про місцезнаходження майна відповідача та відомостей про останнє відоме зареєстроване місце його проживання та перебування в Україні.
За змістом статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року № 1871-IX (далі Закону № 1871-IX), декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, серед іншого, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.
Пунктом 58-1 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання від 25 квітня 2018 року № 322 передбачено, що іноземець або особа без громадянства, які отримали посвідку вперше чи мають посвідку, зобов`язані здійснити декларування/реєстрацію свого місця проживання в порядку, встановленому Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 5 Закону № 1871-IX, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.
Іноземець, особа без громадянства зобов`язані задекларувати або зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дітей віком до 14 років (у тому числі новонароджених дітей), батьками або іншими законними представниками яких вони є, протягом 30 календарних днів з дня отримання посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, або після зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання.
Реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.
Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.
Відповідно до частини 1 статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується).
Будь-яких доказів спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи про розірвання шлюбу судам України або іноземним судам позивачем не надано.
Одночасно суд вважає за можливе роз`яснити позивачу, що відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
За таких обставин, позивачу необхідно надати строк для усунення недоліків позовної заяви, а саму позовну заяву - залишити без руху.
Керуючись ст.ст. 175, 177, 260, 261, 353 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків позовної заяви не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: