ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9100/23 Справа № 932/4737/23 Головуючий у першій інстанції: Цитульський В. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй 31.08.2016 повідомили про підозру за вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 191 КК України. Судовими рішеннями, ухваленими за результатами розгляду даного кримінального провадження, встановлений факт незаконного пред`явлення підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення та незаконне кримінальне переслідування протягом майже семи років. Так само і відмова прокурора від обвинувачення мотивована відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримання. Будучи обвинуваченою, ОСОБА_1 тяжко переносила усвідомлення можливого покарання за злочин, якого вона не вчиняла. Фактично позивачка протягом усього часу перебування під слідством та судом перебувала у постійній нервовій напрузі. У неї погіршився сон, вона не могла належним чином виконувати роботу. Спілкування з сім?єю також не складалось через нервовість, пригнічений стан та необхідність витрачання значних коштів та часу на досудове та судове провадження. Тому позивачка просила стягнути на свою користь з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1809000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 505403,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 187-192 т.1).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 225-227 т.1).

Також з апеляційною скаргою звернулось ГУ НП в Дніпропетровській області у якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 203-210 т.1).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 31.08.2016 слідчою СВ Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції Максимовою Л.А. у кримінальному провадженні №0000056, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, повідомлено ОСОБА_1 про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (а.с. 8-10 т.1).

31 серпня 2016 року було складено обвинувальний акт відносно позивачки та направлено до суду (а.с. 11-14 т.1).

06 листопада 2017 року складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 з викладенням об`єму обвинувачення у новій редакції (а.с. 15-17 т.1).

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 у справі №189/1318/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення (а.с. 18-37 т.1).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2019 вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с. 38-42 т.1).

10 червня 2021 року вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано не винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення (а.с. 4361 т.1).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2021 вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 - скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с. 62-66 т.1).

12.12.2022 прокурором Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури була складена постанова про відмову від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №0000056 від 21.06.2016 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України, яка погоджена керівником Синельниківської окружної прокуратури, оскільки пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не знайшло свого підтвердження (а.с. 67-74 т.1).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 кримінальне провадження №0000056 від 21.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в кримінальному провадженні (а.с. 75-77 т.1).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище ухвала Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 у справі №189/1318/16-к не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до висновку експерта №3-14/04, складеного 14 квітня 2023 року за результатами проведеного психологічного дослідження експертом ТОВ Український центр судових експертиз, ситуація неправомірного притягнення до відповідальності як обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (ст.ст. 190, 191 КК України) з 31.08.2016 по 13.12.2022 поставала для ОСОБА_1 як тривало та істотно психотравмуюча: обумовлювала погіршення психоемоційної та соціальної сфер особистості, знижувала психологічну якість життя, обмежувала соціальне функціонування, формувала переживання приниженої гідності, скривдженої честі та порушеної професійної репутації, з тривалою фіксацією даних негативних переживань (моральних страждань); орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 наслідками вищезазначеної ситуації, становить 270 мінімальних заробітних плат (а.с. 78-88 т.1).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 (провадження №14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19 (провадження №61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі №638/509/19 (провадження №61-7643св20).

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як встановлено судом, позивачка незаконно перебувала під слідством та судом у період з 31.08.2016 року (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 13.12.2022 року (закриття кримінального провадження №0000056 від 21.06.2016 ухвалою суду), тобто 75 місяців 13 днів.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700,00 гривень.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, застосуванню підлягає правило частини третьої статті 13 Закону, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначати з урахуванням мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент розгляду справи.

Виходячи з викладеного, за 75 місяців 13 днів перебування під слідством та судом позивачці підлягає відшкодуванню моральна шкода у мінімальному розмірі 505403,33 грн.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі ГУ НП в Дніпропетровській області на відсутність підстав для задоволення позову через ненадання позивачкою доказів визнання дій ГУ НП в Дніпропетровській області незаконними та відсутність доказів спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження №14-195цс21).

До реабілітуючих підставналежать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 кримінальне провадження №0000056 від 21.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_1 закрите на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в кримінальному провадженні (а.с. 75-77 т.1).

У зазначеній вище ухвалі встановлено, зокрема, що прокурор, який підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні дійшов переконання, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді через відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що закриття кримінального провадження №0000056 від 21.06.2016 за підозрою у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відбулося з реабілітуючих підстав (пункт 2 частини другої статті 284 КПК України - прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення), а тому позивачка має право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно із Законом України № 266/94-ВР.

Щодо обґрунтування апеляційної скарги позивачки необхідністю визначення розміру моральної шкоди за наданим висновком експерта ТОВ Український центр судових експертиз №3-14/04 від 14 квітня 2023 року, а саме в розмірі 270 мінімальних заробітних плат, що в грошовому виразі становить 1809000,0 грн., колегія зазначає наступне.

За положеннями статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як зазначалось вище, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №757/50854/21-ц.

Позивачкою не представлено належних та допустимих доказів, а судом не встановлено наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди понад встановлений законом мінімальний розмір.

У матеріалах справи відсутні докази, зокрема, застосування до позивачки заходів забезпечення кримінального провадження: затримання, взяття та тримання під вартою, домашнього арешту, особистого зобов`язання, проведення обшуків, тощо.

Висновок психологічного дослідження для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється разом з іншими доказами. Зазначений вище висновок експерта складений за результатами дослідження, а не проведення судової експертизи.

У висновку експерта №3-14/04 від 14 квітня 2023 року зазначено про можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру експертом. Цей висновок ґрунтується на проекті позовної заяви ОСОБА_1 , вказаних вище постанові Синельниківської окружної прокуратури від 12.12.2022, ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022, трудовій книжці позивача, її подяках та дипломах, поясненнях близьких осіб, психологічне обстеження позивачки здійснено на підставі бесіди.

У свою чергу, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у висновку експерта №3-14/04 від 14 квітня 2023 року є лише науково-практичною рекомендацією (дослідженням) для визначення характеру і ступеня моральних страждань, а визначений позивачці розмір моральної шкоди, який становить 505403,33грн, є мінімально встановленим законом, відповідає засадам верховенства права, вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За положеннями частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК України).

Колегія звертає увагу, що апеляційна скарга позивачки не містить доводів щодо непогодження з періодом, за який місцевим судом присуджено моральну шкоду, та з арифметичним розрахунком шкоди; суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та у межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду є законним і обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова