КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/6408/21 Головуючий у суді першої інстанції: Мицик Ю.С.
Номер провадження: 22-ц/824/1713/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Харчук Василь Іванович, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в Дарницький районний суд міста Києва із вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 (далі - відповідач) грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу TOYOTA Yaris (Тойота Ярис), 2013 року випуску, об`єм двигуна 1329, колір - білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 105 945 (сто п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 18 коп.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що вказаний транспортний засіб було придбано в період шлюбу з відповідачем, за спільні кошти подружжя. Проте, після припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у фактичному користуванні відповідача, що порушує його права і є підставою для стягнення грошової компенсації, так як транспортний засіб є неподільним майном подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділено ОСОБА_1 автомобіль марки TOYOTA Yaris (Тойота Ярис), VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вартістю 211 890 гривень 35 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль марки TOYOTA Yaris (Тойота Ярис), VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску в сумі 105 945 гривень 18 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 1 513 гривень 45 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Харчук В.І., оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність позовних вимог.

Зокрема в доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження дійсної вартості транспортного засобу, а прийнята до уваги судом інформація про середньоринкову вартість автомобіля на підставі Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10 квітня 2013 року зі змінами, здійсненого за допомогою електронного ресурсу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин для визначення дійсної вартості майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Якобчук О.М. доводи апеляційної скарги заперечив, звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач не надав жодних доказів на спростування заявленої позивачем ринкової вартості автомобіля, а тому судове рішення вважає законним і обгрунтованим.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Харчук В.І. підлягає частковому задоволенню в частині стягнення витрат на правничу допомогу з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль набуто сторонами за спільні кошти, за час сумісного проживання у шлюбі. Так, як ОСОБА_2 ,володіючи автомобілем, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позбавлений можливості його використання, оскільки транспортний засіб є річчю неподільною, перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 , а тому, обґрунтованими є вимоги позову про виділення спірного автомобіля відповідачу та стягнення з останньої на користь позивача за його згодою грошової компенсації половини вартості автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України. Суд погодився із доводами позивача щодо середньоринкової вартості автомобіля в сумі 211 890,35грн., оскільки відповідачем вказану обставину не спростовано і не надано інших доказів ринкової вартості транспортного засобу.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ, під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 71 СК України).

Згідно із роз`ясненнями, наданими в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 12 серпня 2007 року проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 березня 2021року.

За час сумісного проживання у шлюбі, 15 вересня 2017 року, подружжям за спільні кошти придбано автомобіль Toyota Yaris (Тойота Ярис), 2013 року випуску, об`єм двигуна 1329, колір - білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 .

Станом на час вирішення спору, вказаний автомобіль знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 .

Позивачем, на підтвердження середньо-ринкової вартості автомобіля Toyota Yaris (Тойота Ярис), 2013 року, об`єм двигуна 1329 колір - білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , надано розрахунок вартості транспортного засобу для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об"єктів рухомого майна відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Порядку визначення середньо-ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою КМ України № 403 від 10 квітня 2013 року, згідно якого, вартість автомобіля становить 211 890,35 гривень (а.с.46).

Встановивши вказані обставини, враховуючи що об"єкт поділу майна між подружжям є неподільною річчю, перебуває у користуванні ОСОБА_1 , відповідачем інших доказів щодо вартості транспортного засобу не надано, суд першої інстанції на передбачених законом підставах ухвалив оскаржуване судове рішення, виділивши ОСОБА_1 спірний автомобіль марки Toyota Yaris (Тойота Ярис), 2013 року, об`єм двигуна 1329, колір - білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у праві власності на автомобіль в сумі 105 945,18гривень.

Рішення суду по суті спору в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування з ухвалення нового судового рішення про відмову в позові при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження дійсної вартості транспортного засобу, а прийнята до уваги судом інформація про середньоринкову вартість автомобіля на підставі Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10 квітня 2013 року зі змінами, здійсненого за допомогою електронного ресурсу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин підлягають відхиленню.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив у рішенні суду, що вказаний доказ ринкової вартості транспортного засобу, ОСОБА_1 в установленому законом порядку не спростовано, інших доказів не надано, клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової ціни автомобіля не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Дарницький районний суд міста Києва від 15 червня 2022 року в частині стягення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль марки TOYOTA Yaris (Тойота Ярис) в сумі 105 945 гривень 18 копійок.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень підлягають частковому задоволенню.

Так, ст. 137 ЦПК України визначено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 22/02 від 22 лютого 2021 року, в п.3.1 якого визначено, що розмір гонорару виконавця складає 1 500 гривень за 1 (одну) годину роботи. (а.с.74), детальний опис робіт (наданих послуг) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 22 лютого 2021 року про сплату ОСОБА_2 , Адвокатському Об`єднанню «Харченко та партнери» 6 000 грн., від 20 лютого 2022 року про сплату ОСОБА_2 , Адвокатському Об`єднанню «Харченко та партнери» 2 000 грн. (а.с.76-77).

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, що вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, апеляційним судом визначається розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 5 000 грн., що відповідає затраченому адвокатом часу на надання правничої допомоги, наданим обсягом послуг адвоката у суді першої інстанції.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

В іншій частині, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року, відповідно до ст. 375 ЦПК України ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Харчук Василь Іванович, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар