Справа № 487/4515/23
Провадження № 2/487/1920/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 грудня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді: Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2023 ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.09.2007 р. між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/5949/15-ц. Від шлюбу вони з відповідачем мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач аліменти не сплачує. З моменту розірвання шлюбу у 2014 році відповідач з донькою не спілкується, дитина його не знає, ніколи про нього не запитує, своїм батьком вважає її другого чоловіка ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків. Відповідач жодним чином не позбавлений можливості спілкуватися із донькою, забезпечувати її матеріально, приймати участь у її вихованні, проводити з нею час. Разом з тим не вчиняє жодних дій, що свідчили б про виконання ним батьківських обов`язків. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.08.2023 року за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

19.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.10.2023 року о 09.30 год. в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва.

Представник позивача адвокат Родіонова В.Є. до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до підготовчого судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі за наявними матеріалами.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає, за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєвавід 16.09.2015 року у справі №487/5949/15-ц.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

На підставі судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2018 у справі №487/2934/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

22.12.2018 р. Заводським ВДВС в м. Миколаєві відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 за вищевказаним рішення про стягнення аліментів.

Відповідач аліменти не сплачує, заборгованість становить 39 406,00 грн.

Як зазначає позивач у своєму позові, з моменту розірвання шлюбу з 2014 року відповідач з донькою не спілкується, дитина його не знає, ніколи про нього не запитує, своїм батьком вважає другого чоловіка Позивача ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків. Позивач має достатній матеріальний рівень для утримання дитини, до 2022 року постійно працювала, у власності має квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100,3 кв.м., житловою 61,1 кв.м., що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, а також квартиру АДРЕСА_2 .

З 30.12.2015 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_4 , та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 згідно актового запису №803, у шлюбі мають спільну доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5. Сім`я, у складі позивача, її чоловіка та двох дочок зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Неповнолітня ОСОБА_6 навчається у Миколаївській гімназії №6, має позитивні характеристики, зарекомендувала себе як сумлінна дитина, соціально адаптована, врівноважена, розсудлива, користується повагою вчителів, гарно вихована.

Згідно характеристики зі школи від 29.06.2023 року біологічний батько дитини ніколи не цікавився навчанням дитини, до школи не звертався. Позивач із чоловіком ОСОБА_4 беруть активну участь у життя дитини, виховують її, піклуються про неї, сприяють всебічному розвитку. Дитина всім забезпечена, навчається, їздить відпочивати та проводить разом із сім`єю дозвілля. ОСОБА_4 займається вихованням обох дітей, допомагає їм у навчанні, несе витрати ні їх утримання та робить все для того, аби вони вирослі гідними громадянами України.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача вбачається, що 01.09.2007 року ОСОБА_1 одружилась із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_6 . В 2014 році вони перестали проживати разом та в подальшому розірвали шлюб, оскільки були непорозуміння, сварки, були різні погляди на сімейне життя. З моменту розірвання шлюбу, батько дитиною не цікавився. Її повне виховання та утримання здійснювала матір. З 2015 року ОСОБА_1 зустрічалась, почала проживати та в подальшому офіційно уклала шлюб із ОСОБА_4 , який прийняв дитину як свою рідну. Він повністю взяв на себе виконання всіх функцій батька, як в матеріальному розумінні, так і в соціальному. Дитина вважає його батьком та не знає, що біологічний батько у неї інший. Наразі дитина повністю всім забезпечена, любов`ю та турботою з боку матері та вітчима. ОСОБА_2 ніколи не проявляв прихильність до дитини та не намагався із нею спілкуватися. Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є подругами позивача, ОСОБА_12 , яка є другом сім`ї позивача, ОСОБА_13 , яка є сестрою позивача.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що батьки перебували в шлюбі, на цей час розлучені. Після припинення спільного проживання, дитина залишилася проживати з матір`ю.

Наразі, дитина мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради перевірено дитину за місцем проживання, про що складено акт обстеження умов проживання. Відповідно до зазначеного акту, дитина проживає з матір`ю, вітчимом та молодшою сестрою, в належних матеріально-побутових умовах. Квартира мебльована, облаштована побутовою технікою, дитина має окрему кімнату в якій є робоче та спальне місця, місце для зберігання речей. ОСОБА_6 забезпечена одягом за сезоном, технічними засобами для навчання онлайн.

У ході бесіди з малолітньою ОСОБА_6 , спеціалістами служби у справах дітей встановлено, що батько з нею не спілкується, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її долею, повністю відсторонився від її виховання.

Відсутність батька у житті дитини підтверджує і той факт, що мати двічі, у 2018 та 2020 роках, зверталася до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради з питання надання їй дозволу для тимчасового виїзду її дитини на відпочинок за межі України, у зв`язку з неможливістю узгодити виїзд дитини з її батьком.

З батьком, ОСОБА_2 , не вдалося провести профілактичну роботу щодо відповідального батьківства, оскільки за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_5 тривалий час не проживає. Зі слів його матері, ОСОБА_14 , він більше семи років за адресою реєстрації не мешкає, назвати фактичне місце проживання сина громадянка не змогла, повідомила, що тривалий час з ним не спілкується.

Згідно судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2018, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання дитини, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття. Відповідно до інформації Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ПМУ МЮ (м. Одеса) станом на 31.10.2023 ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів понад 45079,50 грн.

Згідно інформації Миколаївської гімназії № 6, дитина володіє учбовим матеріалом на високому та достатньому рівнях. ОСОБА_6 доброзичлива, відповідальна. Мати з вітчимом беруть активну участь у шкільному житті дитини. Батько, ОСОБА_2 , не цікавиться навчанням доньки, не підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями.

Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб, стосунки дитини з батьком є невизначеними, оскільки ОСОБА_6 тривалий час з ним не спілкується, не пам`ятає моментів зі спільного життя. По відношенню до батька відчуває злість та образу через те, що він не спілкується з нею, не відчуває з його боку любов, захист та підтримку. Проектує почуття дочки на вітчима ОСОБА_15 .

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Зі слів позивача, відповідач не намагався визначити порядок побачень з донькою, перешкод у здійсненні батьківських обов`язків у батька не було.

Питання про позбавлення батька батьківських прав, 09.11.2023 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради.

За результатом розгляду комісія дійшла висновку, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи, не утримує дитину, не слідкує за її здоров`ям, не цікавиться життям дитини.

Згідно з викладеним, враховуючи інтереси дитини, керуючись ст. ст. 19, 150, 164, 171 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для притягнення їх до відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Постановою ВС у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року зазначено, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова відповідача від надання згоди порушує право дитини на можливість вільного розвитку, відпочинку, участі у спортивних змаганнях, вибору майбутньої професії, лікуванню, розвитку, зокрема і в іншій крані. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Положеннями статей 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 вказаної Постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні по справі Хант проти України п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden ) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ухвалюючи рішення у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09).

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,258,263,265, 280, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 150, 155, 164, 166 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Суддя: В.О. Гаврасієнко