Справа № 367/4900/22
Провадження № 2/0182/1609/2023
У Х В А Л А

Іменем України

06.12.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору, - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В :

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком.

01 грудня 2023 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом повернення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до звичного місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 та визначити порядок спілкування дитини з ОСОБА_2 на території України в присутності третіх осіб, з забороною виїзду дитини за межі України без нотаріальної згоди батька.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 викладені в заяві обставини підтримав та додатково суду пояснив, що вимоги, які він ставить в забезпеченні позову, не є тотожними з вимогами його позовної заяви. Але відмова в забезпеченні позову може утруднити або зробити неможливим виконання суду. Тому наполягає на задоволенні заяви.

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, оцінивши надані ним докази, прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами, дійсно, виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними, задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, на що вкотре суд звертає увагу, предметом позовних вимог є визначення місця проживання дитини з батьком, тобто, з позивачем по справі, який неодноразово звертається до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову та просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом повернення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до звичного місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, за адресою, яка є адресою місця проживання та перебування позивача по справі. При цьому, заявником заявлено вимогу щодо визначення порядку спілкування дитини з матір`ю ОСОБА_2 на території України в присутності третіх осіб, з забороною виїзду дитини за межі України без нотаріальної згоди батька, що фактично є ще однією позовною вимогою, яка повинна розглядатися в рамках конкретної цивільної справи. Тобто, дана вимога може бути кінцевим результатом по справі у разі задоволення вимог позивача або, в іншому випадку, заявлення даних вимог безпосередньо відповідачкою по справі.

При цьому, заявник, звертаючись до суду з вимогою про забезпечення позову шляхом повернення дитини до звичного місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично просить суд вирішити спір по суті без дослідження обставин, визначених ст.161 СК України.

Так, статтями 160-161 СК України передбачено порядок вирішення питання батьками щодо визначення місця проживання дитини. Зокрема, питання визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, вирішується в основному батьками спільно (ч.1 ст.160 СК України).

За наявності спору між батьками, які проживають окремо, щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір вирішується органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, зі змісту ст.ст.160-161 СК України слід зробити висновок, що вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає визначити її місце проживання чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

В свою чергу, вимоги заяви про забезпечення позову в даній справі за своїм змістом є нічим іншим, як зверненням до суду з вимогою визначення місця проживання дитини з позивачем, яке, відповідно до вимог ст.161 СК України, є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, з яким позивач й звернувся до суду.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю чи батьком, в тому числі, тимчасове, є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог у даній справі, а, отже, забезпечення позову в такий спосіб прямо заборонено законом.

Враховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Водночас, учасник справи зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне зауважити, що судом вже вирішувались питання, аналогічні тим, які міститься в клопотанні, що розглядається судом зараз. 05 вересня 2023 року та 21 вересня 2023 року судом вже виносились Ухвали про відмову та часткове забезпечення позову, які на даний час перебувають на стадії апеляційного оскарження.

Керуючись ст. ст.81, 149, 150, 151, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору, - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити заявнику.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал