Провадження №22-ц/812/1195/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2023 року м. Миколаїв

Справа № 490/6613/17

Миколаївський ап еляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

до

ОСОБА_1

про стягнення боргу за необліковану електроенергію

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Шолох Л.М., 9 серпня 2023 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У липні 2017 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі АТ «Миколаївобленерго») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електроенергію.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає АТ «Миколаївобленерго» за адресою: АДРЕСА_1 .

11 квітня 2017 року під час проведення технічної перевірки щодо відповідності електроустановки вимогам діючих правил користування електричною енергією для населення представниками позивача було виявлено самовільне підключення електроустановки споживача до електромереж, що не є власністю енергопостачальної організації, прихованою електропроводкою з порушенням схеми обліку, що неможливо виявити при контрольному огляді приладу обліку (порушення п. 42 ПКЕЕн).

За результатами перевірки складено акт № S-6112. Розглянувши акт, комісією нараховано заборгованість за невраховану та спожиту відповідачем електричну енергію у розмірі 62297 грн. 90 коп., яка ОСОБА_1 не сплачена.

Посилаючись на викладене, АТ «Миколаївобленерго» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївобленерго» 62 297 грн. 90 коп. вартості необлікованої електроенергії. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без дослідження інвентаризаційної справи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Представником відповідача заявлялось таке клопотання, проте судом було проігноровано. ОСОБА_1 вказував, що не є власником кв. АДРЕСА_3 та не є користувачем послуг, які надає АТ «Миколаївобленерго» за зазначеною адресою. За такого, він є неналежним відповідачем у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Миколаївобленерго» посилаючись на те, що відповідачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо зміни власника, а також те, що останній не звертався до позивача із письмовою заявою про розірвання договору, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача, як споживача електроенергії за адресою АДРЕСА_4 , слід покласти відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією для населення.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено поняття споживачів енергії це суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Пунктом 2 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 визначено поняття побутового споживача це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником.

Пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 визначено, що побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку; пошкодження засобу обліку; розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2017 року під час проведення технічної перевірки щодо відповідності електроустановки вимогам діючих правил користування електричною енергією для населення представниками позивача було виявлено самовільне підключення електроустановки споживача до електромереж, що не є власністю енергопостачальної організації, прихованою електропроводкою з порушенням схеми обліку, що неможливо виявити при контрольному огляді приладу обліку (порушення п. 42 ПКЕЕн).

За результатами перевірки складено акт № S-6112. Розглянувши акт, комісією нараховано заборгованість за невраховану та спожиту відповідачем електричну енергію у розмірі 62297 грн. 90 коп., яка ОСОБА_1 не сплачена.

Звертаючись з вимогами відшкодувати вартість недооблікованої електроенергії до ОСОБА_1 позивач виходив з того, що відповідач є споживачем електричної енергії на підставі договору про користування електричною енергією від 19 грудня 2011 року та на його ім`я відкрито особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як пояснив ОСОБА_1 в засіданні судової колегії, він не є та ніколи не був споживачем електричної енергії за вказаною вище адресою.

З наданих відповідачем копій договору дарування від 15 березня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/7 частці квартири АДРЕСА_5 , а всього 4/7 частки. До того ж, 18 серпня 2006 року ОСОБА_1 за договором купівлі продажу придбав 3/7 частини квартири АДРЕСА_5 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_5 та 6 вересня 2006 року за договором купівлі-продажу продав її ОСОБА_7 .

З дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що квартира АДРЕСА_6 не зареєстрована як об`єкт нерухомості. Інформація про цю квартиру відсутня і в Державному реєстрі речових прав.

Крім того, слід зазначити, що договір про користування електричною енергією , який ніби то був укладений між сторонами 19 грудня 2011 року, тобто тоді, коли ОСОБА_1 не був власником навіть квартири АДРЕСА_7 .

Отже, на час укладання договору про користування електричною енергією та відкриття особового рахунку за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 останній не мав ані права власності на цю квартиру, ані права користування.

За такого, відсутні підстави вважати, що відповідач є споживачем послуг в розумінні пункту 2 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 , а тому відсутні підстави для покладення на нього відповідальності за порушення цих Правил.

Сама по собі наявність договору на користування електричною енергією, за відсутності будь яких доказів про належність відповідачу квартири АДРЕСА_3 на момент укладання договору, та за відсутності заяви про відкриття особового рахунку від імені споживача, не може доводи факт існування між сторонами договірних стосунків з приводу постачання електричної енергії та покладення відповідальності за порушення Правил користування електричною енергією.

Однак вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та докази, які ці обставини підтверджують, не надав належну оцінку доводам відповідача та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За такого, відповідно до п.п.1,3 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «Миколаївобьленерго» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 2400 судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 2400 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 8 грудня 2023 року.