Справа № 199/961/21
(2/199/56/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача адвоката Напара М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовом заявлені наступні позовні вимоги:

1.скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис про припинення обтяження, внесений 14.02.2019 р. реєстратором - приватними нотаріусом ДМНО Андреєвою Г.О. (реєстраційний номер обтяження 30300120), індексний номер рішення: 45534573, внесений на підставі повідомлення банку N3589/90 від 11.02.2019 року, виданого ПАТ КБ «Надра» щодо квартири АДРЕСА_1 ;

2.?поновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку, яка виникла на підставі Договору іпотеки №490/1-H, Реєстровий №4664, виданий 28.09.2006 р. приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В. та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис про обтяження підстава обтяження Договору іпотеки No490/1-H, Реєстровий No 4664, виданий 28.09.2006 року приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В., реєстраційний номер обтяження 30300120 щодо квартири АДРЕСА_1 ;

3.???визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.04.2019 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Фартушною Т.М., зареєстрований в реєстрі за No457, бланк ННЕ 167633 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (ін.н. НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_2 , індексний номер рішення: 46398019 від 10.04.2019 року, скасувати запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 31110871, припинивши право власності за ОСОБА_4 (ін.н. НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_3 .

Позов обґрунтований тим, що 17 липня 2020 р. відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № ІІА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 р. між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №ОТ48Ш18070_І_3 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 8/2006/840-К/490-Н від 28.09.06 р., укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра», та договорами забезпечення, у тому числі за договором іпотеки №490-Н/1 від 28.09.2006 р., укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до умов договору іпотеки №490-Н/1 від 28.09.2006 р. предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З інформаційної довідки позивачу стало відомо, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на підставі повідомлення банку №3589/90 видане ПАТ КБ «Надра» 11.02.2019 р.

Станом на 11.02.2019 р. ПАТ КБ «Надра» знаходився в стадії ліквідації, а отже були припинені всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Відповідно до ч. 1 ст. З ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. А отже відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підписувати повідомлення щодо припинення іпотеки могла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра». А оскільки право вимоги за кредитним Договором та Договором іпотеки було виставлено на торги, то борг на момент аукціону не було погашено.

А отже повідомлення банку №3589/90, видане ПАТ КБ «Надра», на підставі якого було припинено іпотеку та обтяження, підроблене.

Одразу після припинення іпотеки 10.04.2019 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Фартушною Т.М., зареєстрований в реєстрі за №457. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46398019 від

10.04.2019р., номер запису про право власності/довірчої власності: 31110871.

30.10.2020 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Повєткіною Н.М., зареєстрований в реєстрі за №751. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 54870599 від 30.10.2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 38933358.

На переконання позивача, зважаючи на ту обставину, що на підставі підробленого повідомлення банку №3589/90 без згоди Іпотекодержателя було припинено іпотеку та обтяження на предмет іпотеки, що призвело до порушення права іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним

належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникае забезпечене іпотекою зобов?язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимот статей 526. 599 К України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов?язання, які випливають з основного зобовязання, не повинні припиняти дію зобов?язань, які забезпечують основне зобов?язання, яке залишилось невиконаним.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок ді заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов?язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов?язання в межах вартості предмета іпотеки.

У статті 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов?язання і с дійсною до припинення основного зобов?язання або до закінчени строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" Іпотека припиняться у разі припинения основного зобов?язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмет іпотеки вілповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору с земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом.

Жодної згоди на припинення іпотеки Іпотекодержателем не було надано, крім того жодних підстав для припинення іпотеки з урахуванням ст. 17 Закону України «Про іпотеки» також не було.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Внаслідок протриправних дій та на підставі підробного повідомлення в Державни реєстр іпотек було виключено запис про припинення іпотеки та запис про припинення обтяження.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис при скасування державної реєстрації прав (частини перша та друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов, на переконання позивача, у разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстр іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, виключеного на підставі рішення суду, як скасовано, оскільки відпала підстава виключення такого запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Звертаю увагу суду, що оскільки повідомлення банку підроблене, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами щодо скасування запису про припинення іпотеки та про припинення обтяження, оскільки іншого способу відновити свої права Іпотекодержателя у відповідності до вимог діючого законодавства не має.

Щодо вимоги позову визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов?язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов?язки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов?язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі №6-2026цс16, у справі No201/8138/16 від 18.04.2018 р.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя:

???зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки;

???передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку;

???відчужувати предмет іпотеки;

???передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Внаслідок протиправних дій групи осіб та на підставі підробного повідомлення банку

N3589/90, без згоди іпотекодержателя, було здійснено відчуження та перереєстрацію права власності предмету іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджує наданими доказами. Тим самим було здійснено порушення прав Іпотекодержателя щодо унеможливлення стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно.

За таких обставин, наявність у відповідача- 1 права власності на нерухоме майно, яке набуте без достатніх законом підстав зокрема без згоди іпотекодержателя, в будь-якому разі ставить під сумнів право власності законного власника цього майна, а також право попередніх власників майна, які його відчужили.

На підставі частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі No 6-308цс16.

П.п.3.2.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець має право володіти, користуватися предметом іпотеки відповідно до його призначення.

П.3.1.11 договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель не має право розпоряджатись (в т.ч. відчужувати), передавати предмет іпотеки в, лізинг, оренду тощо, знищувати, змінювати правовий статус предмета іпотеки, передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя.

Враховуючи той факт, що було незаконно припинено іпотеку та обтяження на підставі неіснуючого повідомлення банку, то договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов іпотечного договору, укладені без згоди іпотекодержателя, мають бути визнані недійсними.

Представник позивача просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до відзиву на позову заяву відповідача ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в обґрунтування своїх вимог за первісним позовом посилається на підробку повідомлення банку № 3589/90, видане ПАТ КБ «Надра», на підставі якого було припинено іпотеку та обтяження на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим. згідно з положеннями статті 12 ЦПК України саме позивач, звернувшись до суду з відповідним позовом до інших учасників, має довести правові та фактичні підстави власних позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

А отже, саме ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повинно підтвердити обставини, що підтверджують заявлені вимоги - випливає із частини другої статті 77 ЦПК України. Пояснення ж з цього приводу позивача не є доказом.

Стосовно повідомлення банку, на який позивач вказує, як підроблене, то цей лист- повідомлення вих. №11.02.2019-3589/90 підписаний уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», яка діяла від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та делегованих Фондом. На підставі цього листа-повідомлення були виключені відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна - заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером: 3804706. зареєстровану 28 вересня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. на підставі договору іпотеки № 490/1-Н від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., реєстровий № 4664 щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/490-Н від 28 вересня 2006 р., укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 .

Крім того, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», звернувшись із позовом на захист свої прав не надало суду доказів, що підтверджують сплату ним банку грошових коштів у сумі 3 354 777.30 грн. за відступлення прав вимоги за основним договором. Адже, відповідно до пункту 2 договору про відступлення прав вимоги, який укладений 17 липня 2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», новий кредитор (позивач по справі) не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів набуває усі права кредитора за основним договором.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу них прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про відступлення права вимоги від 17 липня 2020 року не відповідає вимогам статті 514 ЦК України, а отже, наявні підстави, передбачені статтями 203. 215 ЦК України, для визнання його недійсним.

Оскільки правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України), то завідома у момент вчинення правочину об`єктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Між сторонами договору про відступлення прав вимоги № ОЬ 48^18070_І_3 від 17 липня 2020 року не укладено нотаріально посвідченого договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 490/1-Н від 28 вересня 2006 року у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги № СЬ 48^18070__ЦЗ від 17 липня 2020 року. Такий договір (що не укладений), повинен бути посвідчений нотаріусом, який посвідчував договір іпотеки № 490/1-11 від 28 вересня 2006 р.

Відповідно первісний іпотекодержатель (банк) не відступив новому кредитору (ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 із усіма додатковими угодами та додатками до нього, а новий іпотекодержатель не прийняв це відступлення і, відповідно, такий договір не зареєстрований у реєстрі.

Відповідачем ОСОБА_3 зазначається, що вона набула спірну квартиру оплатно та не знала і не могла знати про те, що на неї можуть претендувати треті особи.

На момент укладення договору купівлі-продажу, за яким вона набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , не мали місце претензії третіх осіб, зокрема ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» щодо цієї квартири. Відомості про державну реєстрацію іпотеки, про державну реєстрацію обтяжень, про інші речові права на цю квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта та щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про державну реєстрацію іпотеки, про державну реєстрацію обтяжень, про інші речові права станом на 30 жовтня 2020 року (день коли відповідач ОСОБА_3 купила квартиру) були відсутні.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яке не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набу вача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або у особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачена можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У такому випадку чинне законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувана за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у справі є договір купівлі-продажу від ЗО жовтня 2020 року, права відчужувати це майно.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», окрім сумніву у належності ОСОБА_3 спірної квартири та наявного до цієї квартири власного інтересу, пред`явлення щодо неї претензій, звернулося в суд із вимогами, зокрема, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу зазначеної квартири.

Вчинення дій по виконанню правочинів, визнаних судом недійсними, не має під собою правової підстави, а відтак набуває ознак неправомірності. Тому в статті 216 ЦК України міститься положення про те, що за недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. А в квартирі разом із відповідачем зареєстрована і проживає малолітня донька відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_6 ,. ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оспорювання НОМЕР_2 невизнання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , надає ОСОБА_3 , власнику цього майна, право на пред`явлення позову про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України.

Представник відповідача адвокат Напара М.В. просила суд відмовити в задоволенні позову, врахував наступне. Позивач просить суд скасувати державну реєстрацію припинення обтяження від 14.02.2019 р. та поновити в Державному реєстрі Іпотек запис про іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки від 28.09.2006 р., та визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири від 10.04.2019 року, від 30.10.2020 р. Звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що іпотека незаконно припинена державним реєстратором, оскільки існує кредитний борг, який забезпечений іпотекою. За виниклих правовідносин застосування наслідків недійсності правочину (договору купівлі-продажу, дарування) з урахуванням реєстрації припинення іпотеки та обтяження не можуть відновити право чи інтерес кредитора.

Виходячи з обставин справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, а не оспорення підстав набуття іншими особами прав на предмет іпотеки.

Крім того, в Державний реєстр Іпотек ніколи не вносилися відомості про іпотеку спірного майна, що підтверджується інформаціями з Державного реєстру Іпотек від 03.02.2021 р., від 30.10.2020 р. (т. 1 а.с. 10, 152-157, т. 2 а.с. 40), відповіддю Департаменту адміністративних послуг ДМР від 07.10. 2022 р. (т. 2 а.с. 30).

Отже, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. Крім того, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають. Це узгоджується з правовою позицією Верхового Суду у аналогічній справі (постанова від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №22/2416/17 зроблено такий висновок:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі (п. 7. 22);

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя (п. 7. 22);

- функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від ЗО червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс 19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису ("заднім числом"), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (п. 7. 12).

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови ВС від 2 липня 2019 року у справі № 48/340).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц) (п. 7. 14).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс 19) (п. 7. 15).

За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню (п. 7. 16).

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя (п. 9. 8).

У справі з належною вимогою (зокрема, що визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі Іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі Іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно (п. 9. 10).

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки (п. 9. 11).

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки (п. 7. 22).

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №753/18628/19 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/247/20.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 р. в справі №754/5841/17 (провадження № 61-17966св 19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має засувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

Позивач вважає, що 14.02.2019 р. року державним реєстратором - нотаріусом Павловською (Андреєвою Г.О.) незаконно припинено обтяження (заборону на нерухоме майно), яке було накладено на підставі договору іпотеки.

В той же час відповідач ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки придбала квартиру для проживання в ній разом з донькою, при укладені договору купівлі-продажу квартири покладалася на відомості Державних реєстрів і про наявність будь-яких обмежень щодо цієї квартири їй не було відомо, тому вона набула право на спірну квартиру вільну від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Ці обставини підтверджуються наступним.

30.10.2020 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (продавцем) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за реєстром № 751. Продавцем стверджено, що на момент укладення договору квартира під арештом, під забороною та в заставі (іпотеці) не перебуває. Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта нерухомого майна від 30.10.2020 р. відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні, відомості про інші речові права відсутні, (пункт 1.4. договору т. 1 а.с. 127).

При нотаріальному посвідчені договору нотаріус Повєткіна Н.М., яка наділена державою відповідними повноваженнями, здійснила перевірку всіх відомостей, що стосуються квартири у відповідних Державних реєстрах.

Відповідно до Інформацій з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2020 р.: за параметром пошуку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 - відомості щодо державної реєстрації іпотеки, заборон, обтяжень - відсутні; за параметром пошуку адреса об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_4 відомості щодо державної реєстрації іпотеки, заборон, обтяжень - відсутні (том 1 а.с. 150-151).

Відповідно до Інформацій з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.10.2020 р.: за параметром пошуку: ОСОБА_4 - відомості щодо державної реєстрації іпотеки, заборон, обтяжень - відсутні; за параметром пошуку РНОКПП НОМЕР_1 (ІПН ОСОБА_4 ) - відомості щодо державної реєстрації іпотеки, заборон, обтяжень - відсутні (том 1 аркуші справи 152-157).

Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 30.10.2020 р. записів, як про боржників: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , за параметрами пошуку: прізвище, ім`я та по батькові не знайдено, також за параметрами РНОКПП (ІПН) ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , інформація в цьому реєстрі не знайдена (том 1 аркуші справи 145-146).

Також, приватним нотаріусом Повєткіною Н.М. було перевірено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2019 р., посвідченого нотаріусом Фартушною Т.М., на підставі якого ОСОБА_4 придбала спірну квартиру у ОСОБА_7 . Згідно пункту 4 договору продавець гарантує, що на момент укладення договору квартира забороною (арештом) та в іпотеці (заставі) не перебуває (том 1 а.с. 137).

Отже, на момент укладення договорів купівлі-продажу спірної квартири претензії третіх осіб щодо цієї квартири були відсутні, За даними Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо спірної квартири були відсутні таким чином ОСОБА_3 придбала спірну квартиру вільну- від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (п. 38), Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 487/1398/15, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 905/2947/17.

Доводи позивача про порушення його прав, як іпотеко держателя, посилання позивача на лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.12.2022 р. № 60-12897/22, як на факт підроблення вищезгаданої довіреності і повідомлення банку, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Вищезгаданим листом Фонд гарантування повідомив, що у розпорядженні Фонду відсутні первинні документи ПАТ КБ «НАДРА».

Згідно ст. 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 2.17. Положення про виведення неплатежеспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду від 05.07.2012, № 2, усі документи, що стосуються фінансово- господарських діяльності ПАТ КБ «Надра» впорядковані, оформлені і передані на зберігання до НБУ, про що складено акти приймання-передачі.

Лист-повідомлення вих. №11.02.2019-3589/90 підписаний уповноваженою особою Бобровим В.В., який діяв від імені юридичної особи ПАТ КБ «Надра» в межах повноважень, передбачених статтею 246 ЦК України, статей 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Довіреність ОСОБА_8 надана уповноваженою особою юридичної особи - банку ПАТ КБ «Надра» відповідно до вимог статтею 246 ЦК України, статей 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, у Фонду гарантування вкладів відсутня інформація чи видавалася або ні така довіреність.

Посилання позивача на те, що запис припинення заборони обтяження відбулося внаслідок протиправних дій на підставі підробленого документа банку будь-якими доказами не підтверджено. Також, відповідно до матеріалів справи та тверджень представника позивача, на даний час жодній особі не було пред`явлено обвинувального акту чи винесено обвинувального вироку в межах кримінальної и за заявою позивача. Зазначені обставини також свідчать про недоведеність Позивачем обставин, викладених ним в своїй позовній заяві.

Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листі від 23.12.2022 р. (Т. 2 а.с. 101) повідомив про відсутність первинних документів ПАТ «КБ «Надра».

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 28.09.2006 р. року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 8/2006/840-К/490-Н, відповідно до якого банк надає ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 63 500 доларів США строком по 10.09.2035 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків 9,5 % річних (Т. 1 а.с. 13-14).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.09.2006 р. року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 490/1-11. Предмет іпотеки -нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_4 (надалі - спірна квартира). Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського округу Римською А.В., також було внесено запис про заборону відчуження спірної квартири до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Т. 1 а.с. 11-12).

Відомості щодо іпотеки спірної квартири не були внесені до Державного реєстру Іпотек, що підтверджується інформаціями з Державного реєстру Іпотек від 03.02.2021 р. від р. (том 1 а.с. 10, 152-157, том 2 а.с. 40), відповіддю Департаменту адміністративних послуг ДМР від 07.10. 2022 р.(том 2 а.с. 30).

Як встановлено судом на підставі відповідного договору, 10.04.2019 р. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фартушною Т.М., право власності на спірну квартиру перейшло від ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) до ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 100, а.с. 137).

14.02.2019 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського округу Андреєвою Г.О. внесено запис про припинення обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної квартири на підставі повідомлення ПАТ КБ «Надра» № 3589/90 від 11.02.2019 р. Ці обставини підтверджено копією реєстраційної справи (т. 2 а.с. 30-43).

Згідно договору про відступлення прав вимоги №ОБ48Ш18070 1_3 від 17.07.2020 року ПАТ «КБ НАДРА» відступило право вимоги ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зокрема за кредитним договором від 28.09.2006 р. № 8/2006/840-К/490- Н (Т. 1 а.с. 8 - 9, 15).

30.10.2020 р. за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М., відповідач набула право власності на спірну квартиру; право власності за цим договором на спірну квартиру перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 127 128).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 р. відкрито провадження у цивільній справі;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 р. забезпечено позов: заборонено

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 р. витребувані докази: 1. у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фартушної Тетяни Миколаївни (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд.82) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, а саме: -з посвідчення договору купівлі-продажу від 10.04.2019 року зареєстрований в реєстрі за №457, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; 2. у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни (49000, м.Дніпро, вул. Плеханова, 15-а, к. 2) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, а саме: -з посвідчення договору купівлі-продажу від 30.10.2020 року зареєстрований в реєстрі за №751, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2021 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», де треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про визнання частково недійсним результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, визнання права власності на квартиру повернуто;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 р. зупинено провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження до набрання законної сили рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_11 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на квартиру, визнання частково недійсними результатів відкритих торгів та визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2022 р. провадження у справі поновлено;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2022 р. за клопотанням представника позивача витребувано у відділі реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58) наступні докази (у копії): реєстраційну справу щодо проведення державної реєстрації внесення запису про припинення обтяження, внесеного 14.02.2019 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором - приватним нотаріусом ДМНО Андрєєвою Г.О. (реєстраційний номер обтяження 30300120), індексний номер рішення 45534573, внесеного на підставі повідомлення банку №3589/90 від 11.02.2019 р., виданого ПАТ КБ «Надра» щодо квартири АДРЕСА_1 (РНОНМ 101-РНМ 14385319), а також реєстраційну справу щодо припинення іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 101-РНМ 14385319), запис про яку внесено на підставі договору іпотеки №490/1-Н, реєстровий №4664, виданий 28.09.2016 р. приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В., або інформацію про вчинення вказаного запису;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2022 р. за клопотанням представника позивача залучений Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2022 р. за клопотанням представника позивача Витребувати з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо надання повноважень повідному регіональному менеджеру ОСОБА_8 на видачу та підписання листа повідомлення ПАТ КБ «Надра» №3589/90, видане 11.02.2019 р. від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», яким вилучено запис про іпотеку та обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 (РНОМ 101 РНМ 14385319, яка була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8/2006/840-К/490-Н від 28.9.2006 р., укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра».

Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Загальними засадами цивільного законодавства є добросовісність, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 13 ЦПК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

За ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Суд погоджується із доводами представника відповідача адвоката Напари М.В. щодо того, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 р. в справі №754/5841/17 (провадження № 61-17966св 19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має засувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

Як встановлено судом, 14.02.2019 р. державним реєстратором - нотаріусом Павловською (Андреєвою Г.О.) незаконно припинено обтяження (заборону на нерухоме майно), яке було накладено на підставі договору іпотеки.

Втім, відповідач ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки придбала квартиру для проживання в ній, при укладені договору купівлі-продажу квартири покладалася на відомості Державних реєстрів і про наявність будь-яких обмежень щодо цієї квартири їй не було відомо, тому вона набула право на спірну квартиру вільну від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Щодо посилання позивача на лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.12.2022 р. № 60-12897/22, як на факт підроблення вищезгаданої довіреності і повідомлення банку, то цим листом підтверджується, що у розпорядженні Фонду відсутні первинні документи ПАТ КБ «НАДРА».

Згідно ст. 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 2.17. Положення про виведення неплатежеспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду від 05.07.2012, № 2, усі документи, що стосуються фінансово- господарських діяльності ПАТ КБ «Надра» впорядковані, оформлені і передані на зберігання до НБУ, про що складено акти приймання-передачі.

Лист - повідомлення вих. №11.02.2019-3589/90 підписаний уповноваженою особою Бобровим В.В., який діяв від імені юридичної особи ПАТ КБ «Надра» в межах повноважень, передбачених статтею 246 ЦК України, статей 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Довіреність Боброву В.В. надана уповноваженою особою юридичної особи - банку ПАТ КБ «Надра» відповідно до вимог статтею 246 ЦК України, статей 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, у Фонду гарантування вкладів відсутня інформація чи видавалася або ні така довіреність.

Відтак, суд погоджується із доводами адвоката Напара М.В. щодо того, що посилання позивача на те, що запис про припинення заборони обтяження відбувся внаслідок протиправних дій на підставі підробленого документа банку будь-якими доказами не підтверджено.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог позову про скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запису про припинення обтяження, який внесений 14.02.2019 року реєстратором - приватними нотаріусом ДМНО Андреєвою Г.О. (реєстраційний номер обтяження 30300120), індексний номер рішення: 45534573 внесених на підставі повідомлення банку N3589/90 від 11.02.2019 р., виданого ПАТ КБ «Надра» щодо квартири N АДРЕСА_1 , та про поновлення в Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки N№490/1-H,реєстровий No 4664, виданий 28.09.2006 р. приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В. та про поновлення в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запису про обтяження підстава обтяження Договору іпотеки N№490/1-H, реєстровий №4664, виданий 28.09.2006 р. приватним нотаріусом ДМНО Римською А.В. (реєстраційний номер обтяження 30300120) щодо квартири АДРЕСА_5 .

Стосовно вимог позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з наступного.

В силу ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема із договору.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України.

Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, згідно зі змістом яких зміст правочину не має суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вимоги до доказів визначені у ст.ст. 76 80 ЦПК України.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Одночасно статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

При зверненні до суду із даним позовом позивач посилаються на те, що на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступні іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

П.п. 3.2.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець має право володіти і користуватися предметом іпотеки відповідно до його призначення. п. 3.1.11 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель не має право розпоряджатися (в т.ч. відчужувати), передати предмет іпотеки в лізинг, оренду тощо, знищувати, змінювати правовий статус предмета іпотеки, передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що оскільки незаконно було припинено іпотеку та обтяження на підставі неіснуючого повідомлення банку, то договір купівлі-продажу відповідно до умов іпотечного договору, укладений без згоди іпотекодержателя, має бути визнаний недійсним.

Державна реєстрація іпотек проводиться шляхом внесення запису до Державного реєстру іпотек про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Правове регулювання іпотечного договору здійснюється відповідно до Цивільного кодексу, законів Про заставу, Про іпотеку, Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Законодавство визначає поняття іпотеки як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом (ст. 1 Закону Про іпотеку). У ст. 3 цього Закону зазначено, що іпотека може виникати на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу іпотека є видом застави, яка своєю чергою є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Обтяження нерухомого майна іпотечним договором підлягає державній реєстрації відповідно до вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127.

Державну реєстрацію іпотеки здійснюють із метою встановлення пріоритету, тобто переважного права іпотекодержателя перед іншими особами задовольнити свої вимоги першим за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Державну реєстрацію іпотеки здійснює в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особа, на яку відповідно до законодавства покладено функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя. Такими особами Законом України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено державного реєстратора та у випадку, передбаченому цим Законом, нотаріуса як спеціального суб`єкта, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст. 9).

Взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, а не з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору.

Як встановлено судом, до Державного реєстру іпотек ніколи не вносилися відомості про іпотеку спірного майна, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем майна, таким чином, відсутні підстави для визнання укладених договорів купівлі-продажу недійсними.

Щодо скасування заходів забезпечення позову.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 1 ст. 158 ЦПК України).

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 158 ЦПК України).

Як встановлено судом на підставі відповідної ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 р. заяву позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження задоволено та забезпечено позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 (РНОНМ 101).

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, для суду на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України наявні підстави для зазначення у відповідному рішенні про скасування заходів забезпечення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, п. 2 ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1 та ч. 8 ст. 259, ст.ст. 264- 265, ч. 5 та ч. 6 ст. 268, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 09.03.2021 р. у виді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 (РНОНМ 101).

Дата складення повного судового рішення 08.06.2023 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї