Справа №336/7601/22
Номер провадження № 2/336/846/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Карабак Л.Г., секретарів судового засідання, Нечая О.В., Колесника Д.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2022 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Васильєва П.С. звернулася до суду із позовною заявою у якій просила: визнати недійсним договір позики№24/01/20-06 від 24.01.2020 року,укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою від 06.01.2023 року позов був залишений без руху із наданням строку на усунення недоліків.

Ухвалою від 17.01.2023 року у справі було відкрито провадження, спрощене із викликом сторін.

10.02.2023 року відповідач ОСОБА_2 надіслав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову.

13.04.2023 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя провадження у справі було зупинено до набрання законної сили, рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12.01.2023 року, яким розглянуто позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

14.06.2023 року провадження у праві було відновлено відповідною ухвалою, оскільки рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12.01.2023 року, яким розглянуто позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.04.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 24 січня 2020 року був укладений договір позики № 24/01/20-06, згідно якого вона отримала у борг від відповідача 147 923,00 грн., що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.01.2020 року є еквівалентом 6 050 доларів США.

Зазначений договір є недійсним за ствердженнями позивачки через те, що він нею не підписувався, позикодавець надаючи гроші у борг діяв в супереч діючого законодавства, оскільки він надав аналогічні позики багатьом особам, не набувши статусу суб`єкта господарювання та не отримав відповідну ліцензію, договір не відповідає принципу справедливості, суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки розмір неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний рік існування простроченої заборгованості.

Сторони у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу на їх відсутність.

Судом встановлено, що 24 січня 2020 року був укладений договір позики № 24/01/20-06, згідно якого ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_2 147 923,00 грн., що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.01.2020 року є еквівалентом 6 050 доларів США.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12.01.2023 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики встановлено, що позивачка ОСОБА_1 частково виконала свої боргові зобов`язання, передбачені Договором позики, та повернула 24 лютого 2020 року - 8578 грн. 50 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 350 доларів США, 31 березня 2020 року - 9817 грн. 50 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 350 доларів США, 30 травня 2020 року - 10820 грн. 00 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 400 доларів США, 03 лютого 2021 року - 477 грн. 70 коп., що на день сплати згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 17 доларів США, а всього 29 693 грн. 70 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дорівнює еквіваленту 1117 доларів США. Таким чином, сума основного боргу складає 118230 грн. 25 коп., що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 04.02.2022 року складає 4156 доларів США.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Адже, рішенням суду, яке набуло законної сили встановлено, що 24.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики № 24/01/20-06, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг 147 923,00 грн., що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.01.2020 року є еквівалентом 6050 доларів США.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору відповідач зобов`язалася повернути вказані кошти не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення договору, тобто до 24.04.2020 року.

Відповідно до п.5 договору позики повернення грошових коштів повинно здійснюватись відповідно до узгодженого сторонами графіку. Так, відповідач повинна була повертати борг наступними частинами:

- до 24 лютого 2020 року включно - 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США;

- до 24 березня 2020 року включно - 8558,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 350 доларів США;

- до 24 квітня 2020 року включно - 130808,00 гривень, що згідно курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є еквівалентом 5350 доларів США.

На підтвердження факту отримання грошових коштів 24.01.2020 року ОСОБА_1 було власноруч складено розписку про отримання нею від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 147923,00 грн. з зобов`язанням їх повернення у строк до 24.04.2020 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за договором позики сторонами було укладено договір застави транспортного засобу від 24 січня 2020 року.

Оспорюючи договір позики, посилаючись на те, що договір не був підписаний ОСОБА_1 , нею та її представником в суді не було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Договір позики в іншій редакції, на що посилається представник відповідача, суду не надано.

Доводи позивачки а про нікчемність та недійсність договору позики суд вважає безпідставними. Передача грошових коштів за договором позики, на відміну від кредитного договору, стороною у якому є банк або інша фінансова установа, не передбачає отримання ліцензії.

Відповідно до вимог п. 10 Договору позики за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Виходячи з того, що оспорюваний договір частково виконаний позивачкою, він не може бути визнаний недійсним, оскільки зазначена вимога може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише у разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину.

Враховуючи наведене позов підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11.12.2023 р.

Суддя Карабак Л.Г.