Номер провадження: 22-ц/813/1049/23
Справа № 521/9603/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про надання фінансового лізингу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 12 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № DN00A!, шляхом підписання позивачем Заяви про приєднання до публічного договору, розміщеного на офіційному веб-сайті відповідача: www.planetavto.com.ua, Додатку №1 та Додатку №2 до Договору. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» за умовами вказаного правочину надав позивачу у лізинг автомобіль марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , строком на 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів.

26 березня 2014 року позивач згідно акту приймання-передачі, передав відповідачеві автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, вартістю 67000 грн. в рахунок сплати грошової суми за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску.

28 березня 2014 року та 31 березня 2014 року позивачем через Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок сплати за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску, було сплачено 24728,50 гривень.

Крім того, з метою виплати решти грошової суми 31 березня 2014 року позивачем отримано 31271,50 грн. грошового кредиту в АК КБ «Приватбанк». Після сплати грошей на виконання умов договору фінансового лізингу, 21.09.2016 року директором ТОВ «Автокредит Плюс» Кравчута В.А. на адресу позивача направлено пакет документів з інструкцією щодо переоформлення автомобіля на ім`я позивача.

05 листопада 2016 року позивач звернувся до Територіального сервісного центра - 5142 МВС України з заявою про переоформлення автомобіля «TOYОTA COROLLA», сірого кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , на своє ім`я. Проте, під час огляду автомобіля експерт встановив, що частина номерної деталі закріплена способом, що не відповідає заводу виробнику та має ознаки зміни ідентифікаційного номера кузова. На теперішній час позивач позбавлений можливості користуватися зазначеним автомобілем, що спричиняє йому душевні страждання.

Позивач вважає, що оскаржуваний договір в порушення вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України нотаріально непосвідчений, а тому є нікчемним. З огляду на зазначене, просить застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача 123 000 гривень, які сплачені на виконання договору фінансового лізингу № DN00A! від 12 лютого 2014 року, моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень та витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 3 000 гривень.

01 листопада 2019 року за вказаною позовною заявою судом було винесено заочне рішення, яке ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 року було скасовано та призначено справу до нового судового розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), сплачені грошові кошти в розмірі 123 000 (сто двадцять три тисячі) гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі ) гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 сплачені ним грошові кошти в розмірі 123 000 грн., стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- договір фінансового лізингу № DN00A! від 12 лютого 2014 року із узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався та не був нотаріально посвідчений, а сама по собі заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати укладений у письмовій формі договір, для якого законом передбачена обов`язкова нотаріальна форма посвідчення, а отже відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним, тобто є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом;

- в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного договору лізингу поверненню позивачеві з боку відповідача підлягають грошові кошти, одержані на виконання нікчемного договору фінансового лізингу № DN00A! від 12 лютого 2014 року у розмірі 123 000 гривень

- посилання відповідача на необхідність відрахування також суми збитків за амортизацію автомобіля та збитків за недотриманий прибуток у розмірі 20% рентабельності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відшкодування вищевказаних збитків не передбачено умовами договору, а одержання відповідачем плати за користування предметом лізингу, яка підлягає відрахуванню від присудженої до стягнення з відповідача суми, спростовує твердження відповідача щодо наявності упущеної вигоди, у зв`язку з користуванням позивачем вказаним вище автомобілем. При цьому ТОВ «Автокредит Плюс» із зустрічним позовом про стягнення завданих йому збитків не зверталось;

- позивач, будучи особою з інвалідністю та сплативши 123 000 гривень, позбавлений можливості користуватися придбаним автомобілем «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль необхідний позивачу, як людині з інвалідністю, для пересування, вирішення побутових проблем. Неможливість належної реєстрації, а отже і користування на протязі тривалого часу автомобілем, який був переданий йому відповідачем, зумовлює соціальне обмеження та спілкування позивача, спричиняючи йому душевні страждання;

- позивач про порушення свого права дізнався 05 листопада 2016 року під час звернення до Територіального сервісного центра 5142 МВС України з заявою про реєстрацію прав власності на автомобіль, а тому відповідно ч. 5 ст. 267 ЦК України причини пропущення позовної давності є поважними, в зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» було укладено договір фінансового лізингу № DN00A! (надалі - Договір), шляхом підписання позивачем Заяви про приєднання до публічного договору, розміщеного на офіційному веб-сайті відповідача: www.planetavto.com.ua, Додатку №1 та Додатку №2 до Договору. Відповідно до умов публічного договору про надання фінансового лізингу лізингодавець за умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі, платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних із виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізиногоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно із умовами цього договору. Згідно із пунктами 14.1.2.-14.1.4 заяви строк лізингу складає 60 місяців з моменту підписання Додатку № 2 (Графік лізингових платежів). Щомісячні платежі та порядок їх сплати повинні здійснюватися щомісячно, згідно із Графіком та включають у себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу. Період сплати з 24 по 28 число кожного місяця. Пунктами 14.1.7, 14.3 заяви визначено, що після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 92 300 грн. на транзитний рахунок вказаний в п.14.1.5 Договору. Щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує Щомісячний платіж в розмірі 930 грн. Згідно з п.14.1.5 заяви, погашення щомісячних платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок: № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс»;

- 26 березня 2014 року згідно акту приймання-передачі, ОСОБА_1 передав відповідачеві автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, вартістю 67 000 грн. в рахунок сплати грошової суми за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску;

- 28 березня 2014 року та 31 березня 2014 року позивачем через Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в рахунок сплати за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску було сплачено 24728,50 гривень. З 31 березня 2014 року по 27 березня 2016 року ОСОБА_1 сплачував щомісячними платежами грошові кошти по договору лізингу у сумі 31 271,50 грн.;

- згідно із доданими до позову виписками по кредитному договору № DN00A!, позивач 31 березня 2014 року сплатив аванс в розмірі 91728,59 грн. (67 000 + 24 728,50), щомісячні платежі: 29.04.2014 року 1000 грн.; 04.06.2014 року - 810,68 року; 24.06.2014 року - 389,32 грн.; 26.06.2014 року - 1000 грн.; 12.08.2014 року - 638,90 грн.; 26.08.2014 року - 1291,10 грн.; 28.08.2014 року - 1000 грн.; 29.09.2014 року - 1500 грн.; 28.10.201року - 1000 грн.; 28.11.2014 року - 1000 грн.; 31.12.2014 року - 563.82 грн.; 21.01.2015 року - 436.18 грн.; 29.01.2015 року - 1000 грн.; 18.03.2015 року - 579,08 грн.; 24.03.2015 року - 420.92 грн., 31.03.2015 року - 86,14 грн.; 24.04.2015 року - 930 грн.; 29.05.2015 року - 1000 грн.; 30.06.2015 року - 544.44 грн.; 24.07.2015 року - 5385.56 грн.; 26.08.2015 року - 5000 грн.; 25.09.2015 року - 2000 грн.; 26.10.2015 року - 5000 грн.; 26.11.2015 року - 5000 грн.; 24.12.2015 року - 1000 грн.; 28.01.2016 року - 1200 грн.; 29.02.2016 року - 930 грн.; 24.03.2016 року - 1829,75 грн.; 25.03.2016 року - 1910,18 грн., а загалом за цими періодичними платежами - 31 271,50 грн.;

- всього за оскаржуваним договором, позивачем сплачено відповідачу 123 000 грн. ( 67 000 + 24 728,50 + 31 271,50);

- 10 вересня 2016 року відповідач передав позивачеві у користування транспортний засіб марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , що підтверджується підписаним сторонами Специфікації та Акту приймання-передачі (Додаток №1 до договору фінансового лізингу № DN00A! від 10 вересня 2016 року);

- 21.09.2016 року директором ТОВ «Автокредит Плюс» Кравчута В.А. на адресу позивача направлено пакет документів з інструкцією щодо переоформлення автомобіля на ім`я позивача;

- 05 листопада 2016 року позивач звернувся до Територіального сервісного центра - 5142 МВС України з заявою про переоформлення автомобіля «TOYОTA COROLLA» сірого кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 на своє ім`я. Проте, під час огляду автомобіля експерт встановив, що частина номерної деталі закріплена способом, що не відповідає заводу виробнику та має ознаки зміни ідентифікаційного номера кузова. На теперішній час позивач позбавлений можливості користуватися зазначеним автомобілем, що спричиняє йому душевні страждання.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У частині другій статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з порушення вимог закону про нотаріальне посвідчення договору лізингу за участю фізичної особи. Оскільки договір фінансового лізингу № DN00A! від 12 лютого 2014 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають вищевказані норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому у силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Встановивши зазначені обставини та набувши вірного висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року шляхом двосторонньої реституції, суд першої інстанції разом з тим обмежився поверненням у первісний стан лише однієї із сторін правочину, стягнувши з лізингодателя договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року на користь лізингоодержувача ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених останнім за предмет лізингу - транспортний засіб марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , і не вирішивши питання про повернення лізингоодержувачем предмету лізингу лізингодателю.

Оскільки наслідком застосування недійсності нікчемного правочину в даному випадку двох стороннього договору фінансового лізингу є саме двостороння реституція, яка передбачає повернення саме обох сторін договору у первісний стан, то доводи апеляційної скарги про те, що суд фактично застосував односторонню реституцію до двостороннього договору, є обґрунтованими.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, відповідно до якого в порядку застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачені грошові кошти в розмірі 123 000 (сто двадцять три тисячі) гривень.

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» автомобіль марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди у розмір 50 000 грн., то колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У позові до суду першої інстанції та у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» позивач ОСОБА_1 вказує, що він у лютому 2014 року уклав договір фінансового лізингу з відповідачем, і з метою придбання транспортного засобу марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , за 123 000 грн. передав 26.03.2014 року свій власний автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, вартістю 67 000 грн. в рахунок сплати грошової суми за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску, сплатив 28 березня 2014 року та 31 березня 2014 року через Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в рахунок сплати за придбання автомобіля TOYОTA COROLLA, сірого кольору, 2008 року випуску 24 728,50 гривень, а з 31 березня 2014 року по 27 березня 2016 року сплачував решту коштів 31 271,50 грн. щомісячними платежами.

Після оплати вартості предмету лізингу - транспортного засобу марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , у розмірі 123 000 грн., відповідач передав позивачу у вересні 2016 року даний автомобіль та пакет документів для здійснення реєстрації.

Проте, коли позивач 05.11.2016 року звернувся до Територіального сервісного центра 5142 МВС України з заявою про реєстрацію права власності на автомобіль TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , з`ясувалось, що частина номерної деталі закріплена способом, що не відповідає заводу виробнику та має ознаки зміни ідентифікаційного номера кузова.

За даним фактом слідчим органом національної поліції в Одеській області порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, а в подальшому на підставі заяви ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження про заволодіння посадовими особами ТОВ «Автокредит Плюс» грошовими коштами позивача за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, розслідування за яким триває і в межах якого ОСОБА_1 визнано потерпілим.

При таких обставинах, які не спростовані відповідачем (правило презумпції заподіювача шкоди), приймаючи до уваги, що права ОСОБА_1 , як споживача є порушеними, і він після виплати вартості автомобіля вже кілька років позбавлений можливості перереєструвати автомобіль на своє ім`я та користуватися ним, в той час, як автомобіль йому, як інваліду з дитинства, є необхідним, і що ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальній справі за фактом заволодіння посадовими особами ТОВ «Автокредит Плюс» грошовими коштами позивача за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що дані обставини не могли не викликати у позивача душевні страждання, поглиблені його соціальною вразливістю, пов`язаною зі станом здоров`я (інвалідність).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (Постанова ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16- ц).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

Виходячи з встановлених у справі обставин та приймаючи до уваги положення законодавства щодо відшкодування моральної шкоди в світлі тлумачень Верховного Суду та застосування даних правових норм у постанові Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відшкодування з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу на тривалість порушення прав позивача, його соціальний статус інваліда з дитинства, що через додаткову соціальну вразливість лише поглиблює душевні страждання, визнання позивача потерпілим у кримінальній справі за фактом заволодіння посадовими особами ТОВ «Автокредит Плюс» грошовими коштами позивача за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, розслідування за яким триває.

Тому зазначений розмір моральної шкоди 50 000 грн. відповідає основним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності.

Що стосується висновків суду першої інстанції на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, яка не думку відповідача, є пропущеною, то колегія суддів виходить з наступного.

Сплив позовної давності є окремою підставою для відмови у позові у разі недоведеності поважності причин його пропуску. Застосування позовної давності можливо лише до обґрунтованих вимог.

Виходячи зі змісту позову та поданого відзиву на апеляційну скаргу, обставини, які передували виникненню спору між сторонами щодо застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року, пов`язуються ОСОБА_1 з неможливістю здійснення перереєстрації транспортного засобу (предмету фінансового лізингу) на його ім`я через невідповідність способу закріплення номерної деталі транспортного засобу заводу виробника та наявність ознак зміни ідентифікаційного номера кузова та порушення слідчим органом Національної поліції в Одеській області за цим фактом кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, а в подальшому на підставі заяви ОСОБА_1 кримінального провадження про заволодіння посадовими особами ТОВ «Автокредит Плюс» грошовими коштами позивача за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, розслідування за яким триває і в межах якого ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року була причиною звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не сама по собі, а саме у поєднанні з неможливістю здійснення перереєстрації належності транспортного засобу (предмету фінансового лізингу, за який позивачем виплачено його вартість) від ТОВ «Автокредит Плюс» на ОСОБА_1 через невідповідність способу закріплення номерної деталі транспортного засобу заводу виробнику та наявність ознак зміни ідентифікаційного номера кузова. Тобто порушення своїх прав позивач вбачає у неможливості перереєструвати право власності та користування автомобілем, предметом лізингу, за який позивач виплатив повну вартість і намаганням повернути сторони договору у первісний стан застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину.

Саме ці обставини, на думку позивача, є визначальними у порушенні його прав і намаганні здійснити судовий захист через застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не сама по собі відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, який позивачем був виконаний повністю остаточно у березні 2016 року.

Про неможливість здійснення перереєстрації належності транспортного засобу (предмету фінансового лізингу, за який позивачем виплачено його вартість) на ім`я ОСОБА_1 через невідповідність способу закріплення номерної деталі транспортного засобу заводу виробнику та наявність ознак зміни ідентифікаційного номера кузова, стало відомо позивачу 05 листопада 2016 року, коли він звернувся до Територіального сервісного центра - 5142 МВС України з заявою про переоформлення автомобіля «TOYОTA COROLLA», сірого кольору, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_2 , на своє ім`я.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що саме від цієї дати - 05.11.2016 року, слід обчислювати строк позовної давності.

З позовом до суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення моральної шкоди позивач звернувся у червні 2019 року тобто до спливу 3-х років (строку загальної позовної давності).

Тому немає підстав для застосування позовної давності, про яку заявив відповідач, у зв`язку з тим, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким в порядку застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року: - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), сплачені грошові кошти в розмірі 123 000 (сто двадцять три тисячі) гривень; - зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» автомобіль марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В порядку застосування наслідків нікчемності договору фінансового лізингу № DN00A! від 12.02.2014 року:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), сплачені грошові кошти в розмірі 123 000 (сто двадцять три тисячі) гривень.

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» автомобіль марки «TOYОTA COROLLA», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 08.12.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова