Провадження № 2/761/7215/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря Корнійчук Є.Т.,

від позивача: представник ОСОБА_1 ,

розглядаючи у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», про зняття арешту з майна,

встановив:

В травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», про зняття арешту з майна.

Позивач просить суд зняти арешт з 1/10 частини квартири номер АДРЕСА_1 , а також з іншого майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва № 0283/41, АА № 119069, від 01.08.2006 р., та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.10.2006 р. за № 3885488 реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.01.2023 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №13, ОСОБА_2 набув право власності на 1/10 частини квартири номер АДРЕСА_1 . Після реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно з`ясувалось, що постановою відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва № 0283/41, АА № 119069, від 01.08.2006 р. було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Вказане обтяження, а саме - арешт нерухомого майна, 13.10.2006 року було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №23885488 Першою київською державною нотаріальною конторою.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, суд враховує, що арешт накладено на майно боржника ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч. 1 ст. 255, ст. 353-355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», про зняття арешту з майна.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому у ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: