Провадження № 4-с/161/32/23
У Х В А Л А

06 червня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні в Іваничівському відділі державної виконавчої служби у Володимирському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Іваничівський ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮ), перебуває виконавче провадження № 58101850 по виконанню виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/13426/18 від 26.12.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 972 грн., починаючи з 21.08.2018 та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з несплатою аліментів, у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів.

07.08.2020 державним виконавцем винесено в рамках виконавчого провадження № 58101850 постанову про накладення арешту на майно боржника.

23.03.2023 її представником було подано до Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮзаяву про те, що заборгованість ОСОБА_1 погашена в повному обсязі і в подальшому вона зобов`язується сплачувати аліменти вчасно та у визначеному розмірі, про що свідчить довідка з Єдиного реєстру боржників станом на 29.03.2023.

Зазначає, що накладення арешту на її майно, порушує її конституційні права, а при зверненні до Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮз проханням про звільнення майна з під арешту, 27.03.2023 було відмовлено, у зв`язку з відсутністю забезпечення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника та у зв`язку з відсутністю боржника на території України.

Разом з заявою поданою до Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮ, було подано гарантійні листи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , тобто зазначено спосіб забезпечення виконання відмінний від накладення арешту на майно.

Відмову Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮу знятті арешту, вважає протиправною.

Посилаючись на викладене, скаржник просить суд, визнати незаконною бездіяльність Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮщодо не зняття арешту з майна боржника, зобов`язати Іваничівський ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮзняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника від 07.08.2020 № 58101850.

Ухвалою судді від 30.03.2023 відкрито провадження за скаргою та призначено її до судового розгляду.

До початку розгляду справи від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд скарги у його відсутності, подану скаргу підтримує та просить задовольнити з наведених у ній підстав.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження заявлених вимог, суд установив таке.

На виконанні в Іваничівському ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮперебуває виконавче провадження № 58101850 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2019) з виконання виконавчого листа № 161/13426/18 виданого 26.12.2018. Вказаний виконавчий лист видано з метою стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 972,00 грн., починаючи з 21.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 31.07.2020 становить 25361,25 грн.

З метою реального виконання рішення суду та у зв`язку з наявною заборгованістю по аліментах, головним державним виконавцем 07.08.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все належне ОСОБА_6 майно.

05.09.2022 державним виконавцем були скасовані заходи примусового виконання у зв`язку з погашенням боржником заборгованості зі сплати аліментів.

23.03.2023 представник скаржника звернувся до Іваничівського ВДВС у Володимирському районі ЗМУ МЮ із заявою, в якій, зокрема, просив скасувати арешт з майна боржника ОСОБА_6 .

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 05.06.2023, який проведений державним виконавцем Микитюком М.М., заборгованість щодо сплати аліментів ОСОБА_6 відсутня.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст.5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_6 , посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вказуває на наявність підстав для зняття арешту з належного їй майна, шляхом забезпечення зобов`язання в інший спосіб, а саме надає гарантійні листи від ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Ч.2 ст.71 Закону передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ст.48, 56 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч.5 ст. 13 Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч.4 ст.59цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Ч.4-5 ст.59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, винесена головним державним виконавцем постанова від 07.08.2020 про арешт майна боржника була винесена для забезпечення реального виконання рішення суду. Судом не встановлено порушень державним виконавцем вимог закону, а відтак його дії, які виразилися у не знятті арешту з майна боржника не підпадають під ознаки бездіяльності.

Крім цього, боржником не надано суду доказів того, що розмір її щомісячного доходу є достатнім для виконання рішення суду по сплаті аліментів. Також при зверненні до виконавця з заявою про скасування арешту з майна, йому не було надано гарантійних листів, як підтвердження забезпечення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, виконавець за правилами ст.59 Закону, позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 07.08.2020, оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку ч.4 ст.59 Закону.

Щодо наданих суду копій гарантійних листів, то суд оцінює їх критично, оскільки джерело їх походження є невідомим, вони не містять належних реквізитів осіб, які виступають гарантами та особу кожного з них не можливо встановити та перевірити.

Суд, наголошує на тому, що такі гарантійні листи державному виконавцю не надавалися, а були подані одразу до суду.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта