Провадження №2/523/2082/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в якому просили усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними сестрами ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Як зазначають позивачки ОСОБА_4 проживав в домоволодінні за адресою : АДРЕСА_1 частин якого належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 1979 р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Родолес О.Д., реєстр. № 2-498. зареєстрованого в ОМБТІ 04.09.1985 р.

З 2000 р. ОСОБА_4 була встановлена третя група інвалідності із-за захворювання, яке виникло внаслідок роботи на Чорнобильській атомній станції під час ліквідації аварії. З того часу у нього не діяла рука.

В 1981 р. ОСОБА_4 розірвав шлюб з своєю колишньою дружиною і з того часу ні жінка ні ОСОБА_6 ніколи не з`являлися у ОСОБА_4 .

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_7 є співвласником домоволодіння за адресою : АДРЕСА_2 . Вона доглядала свого дядька ОСОБА_4 , разом з ним проживала, вони вели спільне господарство, що підтверджується довідкою № 197 від 17.07.2018 р. з місця проживання ОСОБА_8 .

Позивачі вказуюсь, що вони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 постійно надавали своєму братові необхідну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_4 за життя заповіт не складав.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 9/25 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 .

В передбачений ст. 1270 ЦК України строк позивачки прийняли спадщину після смерті свого брата ОСОБА_4 , подавши до Четвертої одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Однак, нотаріусом була надана відповідь про те, що не може видати позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцям другої черги, так як ОСОБА_6 також подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги, заявивши, що він є сином померлого.

Позивачки вказують про те, що постійно спілкувалися з спадкодавцем, донька позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 зареєстрована в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 з 1985 р.

З 1981 р. до смерті ОСОБА_4 жодного разу не бачили, щоб відповідач з`являвся до ОСОБА_4 , допомагав йому, доглядав, піклувався.

Як вказують позивачки, в березні 2018 р. у ОСОБА_4 було виявлено тяжке онкологічне захворювання - рак кишковника. З цього часу вони возили його на обстеження. доставляли його в медичні установи. Йому робили переливання крові, за придбання якої сплачували також позивачки. Протягом чотирьох місяців постійно надавали матеріальну та моральну допомогу ОСОБА_4 , так як він неспроможний був самостійно забезпечувати свої потреби, готували йому їжу, прибирали в його будинку, прали його одяг і білизну.

Позивачки разом з ОСОБА_7 постійно допомагали ОСОБА_4 , сплачували за обстеження, медикаменти, операції, процедури, замовляли донорську кров. Всього на лікування ОСОБА_4 було витрачено більше 200000 гривень. У довідці про причину смерті № 33 від 08.07.2018 р. ОСОБА_4 зазначено : Хвороба, що призвела до смерті : ОСОБА_9 інтоксікація, злоякісне новоутворення ободової кишки. Приблизний час між початком захворювання і смертю 2 роки.

ОСОБА_4 через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Позивачки разом з ОСОБА_7 поховали ОСОБА_10 .

Позивачки вказують про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , не цікавився його життям, станом здоров`я, достатком, не надавав матеріальної допомоги, не відвідував, не приймав участі у витратах на поховання, навіть не з`явився на похорони.

Тому є підстави для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.02.2019 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 24.04.2019 року на 10год.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.02.2019 року витребувано з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином посвідчену копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.04.2019 року клопотання представника позивачів задоволено.

Витребувано відомості щодо проходження лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (оригінали медичної документації) із:

- КУ «ЦПМСП № 5» амбулаторії № 1 (м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 59 к І);

- Одеської обласної клінічної лікарні;

- клініки № 1 ОНМедУ кардіохірургічного відділення (65026, м. Одеса, вул. Пастера, 9);

- поліклінічного відділення обласного онкологічного диспансеру (м. Одеса, Нова слобідська, вул. Нежданової, 32).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 11.12.2019 року на12год.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року призначено у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, посмертну судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.06.2021 року на 11год. 45хв.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 03.11.2021 року на 12год.

У судове засідання з`явилася представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_11 адвокат Кічук І.Г., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

У судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дубінкін Ю.М., позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (т.1, арк.сп.71-74).

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників по справі, допитавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування є не доказаним, є не обґрунтованим, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7025 (т.1,арк.сп.14), що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть 33 від 08.07.2018 року (т.1, арк.сп.16), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 6 від 09.07.2018 року (т.1, арк.сп.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається у вигляді 9/25 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, який зареєстровано Одеським бюро інвентаризації в реєстрі за №2-498 04.09.1985 року (т.1, арк.сп. 31-32).

Із матеріалів справи, а саме з Довідки №185 про склад сімї встановлено про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , проживав та був зареєстрований ОСОБА_4 (т.1. арк.сп.18).

Судом встановлено про те, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 .

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6 змінив прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 » відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , яке видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис №26 (т., арк.сп.90).

На виконання ухвали суду від 20.02.2019 року, до суду від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла копія спадкової справи №4/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т.1, арк.сп. 79-94).

Судом встановлено про те, що заповіт після своєї смерті ОСОБА_4 не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №53648127 від 11.10.2018 року (т. 1, арк.сп.83, оборот).

22.09.2018 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини за законом (т.1, арк.сп. 81).

26.11.2018 року позивачка ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_2 звернулися до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини (т.1, арк.сп.85).

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами померлого ОСОБА_4 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (т.1, арк.сп.21), та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (т.1, арк.сп.29).

Відповідач ОСОБА_3 є рідним сином померлого ОСОБА_4 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (т., арк.сп. 91, оборот), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 23.01.2019 року (т.1, арк.сп. 88 оборот, та арк.сп.89).

З матеріалів справи вбачається про те, що ОСОБА_7 було понесено витрати на організацію та проведення похорон ОСОБА_4 , що підтверджується Рахунком-фактурою від 09.07.2018 року (т.1, арк.сп.42).

В обгрунтування позовних вимог позивачки надали суду медичні документи на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_4 з яких вбачається наступне.

Із виписки із медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні №7632-531 від 03.04.2018 року вбачається про те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз: гострий гангренозний апендицит, ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія (т.1,арк.35).

Із виписки із медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні №8123-575 від 03.04.2018 року вбачається про те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз: рак правої частини поперечно-ободочної кишки Т4N1 Мх, ІІІ ступінь, ІІ клінічна група, Гостра обтураційна кишкова непроходимість ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія (т.1,арк.36).

Із виписки №13356 від 06.06.2018 року вбачається про те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз: рак поперечно-ободочной кишки Т4N1 М0 ст. ІІІ кл. гр. ІІ (Правостороння геміколонектомія. Ілеостомія (т.1, арк.сп.38).

В матеріалах справи міститься Висновок експерта №244 від 27.10.2020 року, який проведений КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», експертами Кривда Г. Ф., ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , якого вбачається, що відповідно до медичної документації, а саме - з медичної карти стаціонарного хворого № 8056 БМЦ Університетська клініка № 1 ОНМедУ від 15.07.2016 року, з медичної карти амбулаторного хворого № 4638 від 02,05,2018 року, з медичної карти амбулаторного хворого № 5944/18 КУ «ОООД» від 25.06.2018 року, з виписки карта амбулаторного хворого КПП «ЦПМСД» від 03.07.2019 року, встановлено, що фактично до моменту госпіталізації ОСОБА_4 з приводу патології органів черевної порожнини (як це виходить з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7632-531 КУ «ООКЛ» від 29.03.2018р.), тобто, у березні 2018 р., у ОСОБА_4 вже мав місце виражений патологічний процес, пов`язаний із онкологічним захворюванням - злоякісним новоутворенням поперечно-ободової кишки.

З того часу стан ОСОБА_4 , фактично, міг тільки прогресивно погіршуватися, що потребувало додаткового лікування (як виходить із наведених медичних документів), аж до моменту настання смерті. Таким чином, враховуючи тяжкість хвороби (онкологічне захворювання), проведені операції і післяопераційні періоди, слід вважати, що, фактично, з березня 2018 р. і до моменту смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою (т.1, арк.сп.228-246);

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 5,6 статті 1224ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Як роз`яснено в у п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виходячи зі змісту зазначеної норми (ст. 1224 ч.5 ЦК України), суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ЦПК повинен встановити:

- факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги,

- факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи;

- що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання,

- перебування спадкодавця в безпорадному стані,

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від30травня 2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правила ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 13 січня 2021 року по справі 431/2579/17.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі№ 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц, безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім, якщо це заперечується відповідачами.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, про те що обставини та підстави, на які посилаються позивачки у своєму позові, не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду справи.

Отже, досліджені судом докази в їх сукупності є підставою для висновку про те, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_3 , навмисного ухилення відповідача ОСОБА_3 (сина) від виконання обов`язку, щодо надання спадкодавцю батьку ОСОБА_4 допомоги.

Пояснення свідків не містять обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги саме від нього.

Доводи позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про те, що вони оплачували лікарські препарати, лікарські дослідження, купували продукти харчування, не стосуються предмету доказування у цій справі, оскільки позивачки повинні довести факт ухилення відповідача від надання батьку ОСОБА_4 допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача ОСОБА_3 та можливість її надавати.

Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача ОСОБА_3 , направлених саме на ухилення їх від турботи за батьком, адже він усвідомлював, що батько не залишається без догляду, підтримував зв`язок та періодично надавав матеріальну йому допомогу.

Не було надано суду належних та допустимих доказів того, що допомогу, яку надавали позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було недостатньою, і померлий ОСОБА_4 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача ОСОБА_3 та якої саме.

Посилання сторони позивача на те, що відповідач за життя довгий час не відвідував спадкодавця та не надавав йому допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання, а тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві, який також є не доведений, недостатній для задоволення позову.

Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які надавали б право усунути ОСОБА_3 від спадкування, тому позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Судом встановлено, про те, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

Також, позивачки не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, п. 3 ч. 1 ст. 133, 137, 141, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1217 1217, 1224, 1258 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.