КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ____________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4848/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.
за участю секретаря - Торгонської В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави,-
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 17.01.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50002931, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 195 454 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 24 280 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. см рік випуску 2011, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.
Крім того, відповідно до Кредитного договору про внесення змін/Додаткової угоди №1 від 11.01.2013 до Кредитного договору № 50002931 від 17.01.2012 Позивачем було надано відповідачеві - ОСОБА_1 . Додатковий кредит у сумі еквівалент 6 555,60 долларів США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткового кредиту становило 53 493.70 грн. (далі Додатковий кредит). Цільове призначення Додаткового кредиту: сплата страхових платежів за Договором страхування, укладеним па виконання умов Кредитного договору.
Також, позивач зазначає, що за умовами кредитного договору, для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 передала автомобіль позивачеві у заставу.
Однак відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. В подальшому, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2016 року у справі № 242/3826/16-ц було задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №50002931 від 20.01.2012, стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість станом на 24.01.2016 року у розмірі 484 459,07 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 07 коп.. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 334 454.10 грн: заборгованість за додатковим договором 72 175.06 грн: збитки у розмірі 9 390.00 грн. інфляційні витрати у розмірі 68 439,91 грн.
Проте вказане рішення суду в примусовому порядку виконане не було, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення.
Представник позивача вказує на те, що відповідно до інформації, наданою Головним сервісним центром МВС, власником предмету застави, а саме автомобілю марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. см, рік випуску 2011 з 11.04.2017 року є відповідач ОСОБА_2 , але на момент перереєстрації спірного транспортного засобу на останнього, діяла заборона на його відчуження, тому на думку позивача відповідач ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем даного майна, адже придбав його у спосіб, що суперечить закону.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.23 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Разом з позовною заявою від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» шляхом накладення арешту на автомобіль марки VW модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 . об`єм двигуна 1390 куб. см рік випуску 2011 та шляхом передачі автомобіля марки VW модель Golf VI. кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. см.. рік випуску 2011 на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті».
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року заяву представника позивача задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки VW модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 . об`єм двигуна 1390 куб. см рік випуску 2011 та шляхом передачі автомобіля марки VW модель Golf VI. кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. см.. рік випуску 2011. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Літвінов Є.В. у судове засідання 05.12.2023 не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.
Відповідачі у судове засідання 05.12.2023 року не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, у судове засідання не з`явились про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено, що 17.01.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50002931, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 195 454 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 24 280 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. см рік випуску 2011, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Кредиту та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.
Крім того, відповідно до Кредитного договору про внесення змін/Додаткової угоди №1 від 11.01.2013 до Кредитного договору № 50002931 від 17.01.2012 Позивачем було надано Відповідачеві ОСОБА_1 додатковий кредит у сумі еквівалент 6 555,60 долларів США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткового кредиту становило 53 493.70 грн.
Цільове призначення Додаткового кредиту: сплата страхових платежів за Договором страхування, укладеним па виконання умов Кредитного договору
Відповідно до положень п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що становлять невід`ємну частину Кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті Відповідачем 1 у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в гривні станом на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених Позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у Договорі (ПАТ «Креді Агріколь Банк»),
Згідно з п. 1.4.2. 2.4. 2.5 Умов кредитування, повернення Кредиту/Додаткового кредиту га процентів за їх використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені Графіком погашення кредиту за Кредитним договором не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого Позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту.
Згідно з п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання Відповідача ОСОБА_1 за цим Кредитним договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного Сторонами Договору застави транспортного засобу №50002931 від 20.01.2012 р., за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Відповідачем ОСОБА_1 було передано у заставу автомобіль марки VW. модель Golf VI. кузов № НОМЕР_2 . об`єм двигуна 1390 куб см., рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_4 заставною вартістю 244 317,50 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 155.
Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування у випадку порушення Відповідачем ОСОБА_1 терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення Кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць Позивач має право визнати термін поверненні Кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання Договору.
У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим ТОВ «Порше Мобіліті» було змушено звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2016 у справі № 242/3826/16-ц позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №50002931 від 20.01.2012 задоволено повністю, стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість станом на 24.01.2016 484 459,07 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн.. 07 коп.. яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 334 454.10 грн.: заборгованість за додатковим договором 72 175.06 грн.; збитки у розмірі 9 390.00 грн.; інфляційні витрати у розмірі 68 439,91 грн.

З метою примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2016 у справі № 242 3826/16-ц ТОВ «Порше Мобіліті» 27.12.2016 отримано відповідний виконавчий лист і та пред`явлено його до виконання.

01.11.2018 приватним виконавцем Підгірним О.С. відкрито виконавче провадження № 57580331, яке було завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

10.02.2022 Донецьким відділом ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №68494255, яке також було завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Кредитного договору, Позивач надав Відповідачеві ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 195 454.00 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 24 280.00 доларів США. строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою та суму додаткового кредиту у сумі еквівалент 6 555.60 дол. США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткового кредиту становило 53 493.70 грн. для купівлі автомобіля марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_2 . об`єм двигуна 1390 куб. см., рік випуск) 2011, реєстраційний номер НОМЕР_4 та сплати страхових платежів.

Відповідач, згідно з п. 1.2. Загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.

Отже, між Сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання Відповідачу грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договоре та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями п. 1.4.1. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1. ст. 629 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.4.2. Загальних умов передбачено, що до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порте Мобіліті» надсилає Відповідачу ОСОБА_1 відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту.

Так, Позивачем, відповідно до п. 1.4.2. Загальних умов, виставлено Відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за червень 2014 року - липень 2016 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного Кредитного договору, залишилися несплаченими, внаслідок чого виникла заборгованість.

Порушенням зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Невиконання Відповідачем ОСОБА_1 своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту призвело до виникнення заборгованості у розмірі 334 454,10 грн. та 72 175,06 грн. заборгованості за додатковим кредитом, що встановлено в рішенні Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2016 у справі № 242 3826/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Нормативними приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Як зазначалось, згідно з п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання Відповідача 1 за цим Кредитним договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного Сторонами Договору застави транспортного засобу №50002931 від 20.01.2012, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Відповідачем ОСОБА_1 було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Golf VI. кузов № НОМЕР_2 . об`єм двигуна 1390 куб. см.. рік випуску 2011. реєстраційний номер НОМЕР_4 заставною вартістю 244 317,50 грн.

Частиною 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» передбачено, що заставодсржатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За рахунок заставленого манна, згідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про заставу», заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором. - неустойку), необхідні виграти на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Наведені норми спеціального Закону кореспондуються з приписами ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленою майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Нормами ч. ч. 1-2 ст. 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в частині першій статті 590 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про Заставу» заставодержатель може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Разом з тим, відповідно до інформації, наданою Головним сервісним центром МВС листом від 04.08.2023 № 31/1272A3-16917-2023 власником автомобіля марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_5 .ZCW177715. об`єм двигуна 1390 куб. см.. рік випуску 2011 (Предмета застави) з 11.04.2017 є ОСОБА_2 .

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (частина перша статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином. на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Системний аналіз частини першої статті 27 Закону України «Про заставу», частини третьої статті 9 та частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те. що в разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця), якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.

У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду:від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки станом на час придбання автомобіля марки VW, модель Golf VI, кузов № НОМЕР_5 .ZCW177715. об`єм двигуна 1390 куб. см.. рік випуску 2011, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про його обтяження, тобто відповідач ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль з обтяженням, а отже на нього може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним з позивачем.

Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги .

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу

При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До позовної заяви стороною позивача додано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2021 року, копію заявки на надання юридичних послуг № 27 від 09.08.2023 року, копію акту № 1 про наданні послуги до заявки на надання юридичних послуг № 27 від 09.08.2023 року; копію рахунку на оплату № 210524_27_1 від 09.08.2023 року.

Відповідно до Акту №1 про наданні послуги до заявки на надання юридичних послуг № 27 від 09.08.2023 року загальна вартість наданих послуг склала 15000 гривень та рахунок на оплату у розмірі 15000 гривень.

Разом з тим, документів, що свідчать про оплату наданих послуг, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» дійсно понесло витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

При цьому, при застосуванні правової позиції до даних правовідносин, суд надає пріоритет висновкам, які викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 25000 гривень.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі: 7266, 90 грн. - за подання позовної заяви; 1342 грн. - за подання заяви про забезпечення позову також в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36422974, адреса: Україна, 02152. м. Київ, проспект Павла Тичини, 1 -В) та кредитним договором № 50002931 від 17.01.2012, розмір якої станом на 25.01.2016 становить 484 459,07 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) гри 07 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 334 454.10 грн.; заборгованість за додатковим договором 72 175.06 грн.: збитки у розмірі 9 390.00 грн. інфляційні витрати у розмірі 68 439,91 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW. модель Golf VI. кузов № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1390 куб. с.м.. рік випуску 2011, що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків: НОМЕР_3 ) шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36422974, адреса: Україна, 02152. м. Київ, проспект Павла Тичини, 1 -В) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4304 (чотири тисячі дтриста чотири) гривні 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36422974, адреса: Україна, 02152. м. Київ, проспект Павла Тичини, 1 -В) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4304 (чотири тисячі дтриста чотири) гривні 45 копійок.

В частині інших вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.