П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2023 року у справі № 308/13218/21 (Головуючий: Дергачова Н.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за яким просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личука Тараса Володимировича від 29 серпня 2020 року №3096 про стягнення з ОСОБА_1 42 887 грн. 04 коп.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 29 серпня 2020 року за реєстровим № 3096 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 42 887 грн. 04 коп.

20 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про розподіл судових витрат, у якій просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» 908 грн. судового збору і 65 552,19 грн. витрат на правничу допомогу.

Зазначену суму витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позивач був вимушений звернутись до свого адвоката, який тривалий час надає йому правничу допомогу у справах, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим вимушений був їздити у м. Львів, де працює адвокат Єрохін В.В. для консультацій і укладення договору про надання правничої допомоги. Оскільки адвокату Єрохіну В.В. судом було відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, адвокат був вимушений неодноразово приїжджати в Ужгород для участі в засіданнях суду.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2023 року Заяву позивача задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а всього 5 908,00 грн.

У задоволенні решти вимог за заявою відмовлено за необґрунтованістю.

На зазначене додаткове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить таке скасувати та задовольнити заяву про розподіл судових витрат повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно відмовив у вимогах про компенсацію проїзду адвоката до Ужгорода і назад до Львова, час потрачений адвокатом на дорогу до суду і час очікування і участі в судовому засіданні. Компенсація ж за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Щодо письмової заяви відповідача про зменшення судових витрат , то копію таких заяв не було надіслано позивачу і не надано доказів про таке надсилання. Крім того, відповідачем власного розрахунку на спростування обґрунтованості судових витрат надано не було, а судом зменшено судові витрати без обгрунт ування факту, що розмір витрат про відшкодування яких позивач просив , не відповідають ринковим розмірам.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1, ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 137 ЦПК України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження заявлених витрат на правову допомогу до заяви про розподіл судових витрат додано договір про надання правничої допомоги № 23/04 від 23 квітня 2020 року укладений між адвокатом Єрохін Володимиром Володимировичем та ОСОБА_1 ; детальний опис робіт від 15 грудня 2022 року підписаний замовником ОСОБА_2 та адвокатом Єрохіним В.В., де крім іншого враховано і вартість виїзду для участі в судовому засіданні, яка в середньому складає від 13500 грн до 15000 грн. та вартість проїзду. Також до заяви додано посадочні документи на підставі якого адвокат Єрохін В.В. їздив до м. Ужгорода та повертався до м. Львів.

У матеріалах справи крім цього, містяться клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Суд першої інстанції, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, обґрунтовано дійшов висновку про те, заявлений представником позивачів розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, та з урахуванням вимог розумності та справедливості, практики Європейського суду з прав людини частково задовольнив заяву позивача, стягнувши з ТзОВ «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн..

Додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.

Головуючий

Судді: