ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/987/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участі: секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 Курочкіна О.О.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

02 липня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності.

Звертаючись із позовом до суду позивач зазначив, що 27 березня 2020 року отримав за усним договором у позику кошти у розмірі 10 000 доларів США та в забезпечення виконання цього усного договору передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , хоча в договорі було зазначено, що квартира передається в іпотеку за зобов`язаннями ОСОБА_5 , якого він не знає і ніколи не бачив. У вересні 2020 року ОСОБА_6 повідомив позивачу, що необхідно повернути борг, інакше вони звернуть стягнення на квартиру. При цьому ОСОБА_6 запропонував позивачу «переоформити» договір іпотеки, уклавши договір купівлі-продажу квартири та попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким позивачу знову повертається квартири при поверненні ним боргу до березня 2021 року. Позивач погодився на укладання таких договорів, оскільки не мав змоги повернути борг ОСОБА_6 10 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір купівлі-продажу квартири та попередній договір купівлі-продажу цієї ж квартири, за умовами якого основний договір мав бути укладений 10 березня 2021 року. Проте такий договір не був укладений, квартиру назад йому ніхто не повернув, а коли він перестав платити кошти ОСОБА_6 його з родиною вигнали з квартири. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений під впливом обману, помилки та тяжких для нього обставини, просив визнати такий договір недійсним, скасувати реєстрацію права власності на цю квартиру за відповідачами та визнати за позивачем право власності на цю квартиру.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2021 року цивільну справу № 753/13238/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 06 липня 2021 року.

26 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідачів.

Ухвалою суду від 2 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правила загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання 5 жовтня 2021 року.

01 жовтня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. №68319).

04 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №68654).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про залишення позовної заяви без руху та задоволено клопотання представника позивача про звільнення позивача від судового збору. Підготовче засідання було відкладено на 24 листопада 2021 року на 10:00 год.

25 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про виклик та допит свідків (вх. № 73433).

02 листопада 2021 року від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи (вх. № 75842).

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року було відмовлено у задоволенні повторного клопотання представника відповідачів про залишення позовної заяви без руху.

Окрім того, ухвалою суду від 24 листопада 2021 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірину Миколаївну. Підготовче засідання відкладено на 02 лютого 2022 року на 14:30 год.

02 грудня 2021 року до суду надійшли підтвердження направлення копії позовної заяви з додатками третій особі (вх. № 84253), 16 грудня 2021 року дана заява надійшла повторно (вх.№ 88365).

03 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №84739).

02 лютого 2022 року на електронну пошту суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.

02 лютого 2022 року підготовче засідання було не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Згодом підготовче засідання було призначено на 30 березня 2022 року на 10:00 год.

Підготовче засідання 30 березня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом судове засідання було призначено на 29 червня 2022 на 15:30 год.

21 червня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №24098), яке обґрунтовано тим, що відповідач, перебуваючи у складі Збройних Сил України, під час військових дій під м. Краматорськ був поранений та наразі перебуває у лікарні Одеської області.

Ухвалою суду від 29 червня 2022 року провадження у справі було зупинено до припинення перебування позивача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

30 травня 2023 року представником відповідача-1 до суду було подано клопотання про поновлення провадження у справі. У період з 29 травня по 11 червня 2023 року суддя Шаповалова К.В. перебувала у відпустці.

29 червня 2023 року судом до представника позивача було скеровано запит з метою отримання інформації щодо того, чи перебуває наразі ОСОБА_7 у складі Збройних Сил України та чи проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

03 липня 2023 року до суду від представника позивача - адвоката Костенко М.І. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, яке обґрунтовано наступним. Наразі ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому з ОСОБА_2 погоджено позицію про можливість поновлення провадження у справі, оскільки це відповідає інтересам позивача. Окрім того, адвокат зазначає, що підстав для того, що ОСОБА_2 найближчим часом буде звільнений зі складу ЗСУ - немає, а вирішення спору наразі є важливим та нагальним питанням.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду в підготовче засідання на 09 серпня 2023 року на 11:00 год.

Ухвалою суду від 9 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 4 жовтня 2023 року. Крім того, у підготовчому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача -1 про допит як свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

У судовому засідання 4 жовтня 2023 року позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що він був введений в оману відповідачем та ОСОБА_6 , оскільки уклавши перший договір купівлі-продажу квартири, він з відповідачем уклав попередній договір купівлі-продажу цієї самої квартири та йому пообіцяли, що за 6 місяців він зможе викупити свою квартиру знову. Коли він сплатив весь борг, йому повідомили, що він має сплатити всю суму за квартиру, її ринкову вартість. Він перестав платити кошти і тоді до його квартири прийшов ОСОБА_9 з людьми, зламали замок, ввійшли в квартиру та вигнали з неї його дружину, сина та тещу. ОСОБА_6 казав йому, що квартира їм не потрібна, а потрібні гроші, і до травня квартира мала знову бути його власністю. Вказав, що він взяв кредит в компанії «Зараз», мав повернути їм кошти, проте не міг і його борг сплатив ОСОБА_6 , тому він став винен кошти ОСОБА_6 . Письмових договорів позики з ОСОБА_6 він не підписував. Вказав, що договір купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року він читав, і підписав, бо при цьому був підписаний попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким він мав знову стати власником квартири. Крім того, вказав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на нього давили та змушували підписати договір, проте до працівників поліції він не звертався із заявою, що його змусили підписати договір купівлі-продажу, оскільки був підписаний попередній договір купівлі-продажу квартири. Зазначив, що кошти сплачував так як було прописано у попередньому договорі купівлі-продажу, проте йому почали казати, що квартира коштує 100000 доларів США і він має саме стільки сплатити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовну вимоги в повному обсязі, вказала, що позивач уклав усний договір позики на 10 000 доларів США з ОСОБА_6 та в забезпечення виконання цього договору підписав договір іпотеки, оскільки позивач не мав ніяких документів, він не розумів, що саме підписує та за кого поручається. Вказала, що у квартирі були прописані позивач із родиною, поряд з цим у спірному договорі купівлі-продажу була зазначена інша інформація, ніхто не виганяв з квартири позивача та його родину, не просив ключі від квартири, позивач продовжував там проживати та сплачувати комунальні послуги. Всього позивачем станом на 11 травня 2021 року було сплачено 13000 доларів, а коли він перестав платити кошти, то його і родину вигнали з квартири. Коли позивача вигнали з квартири, то працівників поліції викликали, проте вони сказали, що це цивільно-правові відносини. Зауважила, що договір купівлі-продажу квартири не був направлений на відчуження майна, а мета договору була як забезпечення виконання позики, тобто такий договір був укладений під впливом обману та під впливом помилки.

Представник відповідача - 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що умови договору купівлі-продажу сторони погодили, ніхто позивача не обманював. Жодних доказів того, що позивач брав у борг кошти у ОСОБА_6 суду не надані, квартира була передана в іпотеку саме на забезпечення виконання договору позики, укладеного з ОСОБА_5 . Зазначив, що підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відсутні, крім того, підстави, які зазначені у позовній заяві (під впливом помилки, обману, під впливом тяжкої для особи обставини є взаємовиключними, а отже позивачем чітко не зазначені підстави для визнання спірного договору недійсним. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача-1, допитавши свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , дослідивши наявні письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 березня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.

Відповідно до пункту 1 договору цим договором забезпечується виконання зобов`язань, що виникло у позичальника ОСОБА_5 на підставі договору позики, укладеного між позичальником та іпотекодержатилем і посвідчений приватним нотаріусом Гамаль І.М., за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодежателю (позикодавцю) суму позики в розмірі 1119300 грн, що відповідає еквіваленту 39000 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язання за договором позики іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) передає в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 20-22).

Вказаний договір підписаний ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 . Заперечень щодо підписання цього договору позивачем не зазначалось.

Відповідно до акту приймання-передачі документів від 27 березня 2020 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 на відповідальне зберігання документи, що посвідчували право власності позивача на квартиру (а.с. 23).

10 вересня 2020 року ОСОБА_6 було подано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. заяву про те, що ОСОБА_5 сплатив йому суму боргу в повному обсязі за договором позики, укладений 27 березня 2020 року та майнових чи інших претензій він до нього немає. При цьому, ОСОБА_6 у вказані заяві просив зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 та припинити обтяження (а.с. 24)

10 вересня 2020 року між ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач) був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого за домовленістю сторін нерухоме майно продається за 1 458 132 грн. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. Крім того, в цей же день між ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач) був укладений попередній договір, за яким сторони домовились, що у майбутньому укладуть договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . За пунктом 2.1. договору сторони погодили встановити попередню ціну нерухомого майна в розмірі 42025 доларів США. Розділом 5 вказаного договору сторони визначили графік, за яким позивач мав передавати кошти відповідачу щомісячно до 10 лютого 2021 року у розмірі 1025 доларів США. За домовленістю сторін основний договір купівлі-продажу квартири мав бути підписаний між сторонами 10 березня 2021 року (а.с. 27-28).

Звертаючись із позовом до суду, представник позивача вказала, що договір купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року був укладений позивачем під впливом помилки, внаслідок введення позивача в оману та під впливом тяжких для нього обставин на невигідних для позивача умовах. Вказаний договір не був направлений на реальне настання наслідків договору купівлі-продажу, оскільки фактично право власності покупець (відповідач) не набув, а продавець (позивач) не втратив. При цьому продавець не вчиняв жодних дій для підготовки продажу квартири: не оформлював оцінку нерухомого майна, не отримував довідку про склад сім`ї, не знімався з місця реєстрації тощо. На час укладання договору купівлі-продажу у позивача було відсутнє волевиявлення на продаж квартири, вказана угода була укладена виключно через те, що він мав борг перед ОСОБА_6 .

Як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_14 27 березня 2020 року до неї звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з проханням посвідчити договір позики, за яким ОСОБА_5 був позичальником, а ОСОБА_6 був позикодавцем.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним договором

позики ОСОБА_6 , Іпотекодержатель, з однієї сторони та ОСОБА_2 іпотекодавець, з другої сторони, просили посвідчити договір іпотеки квартири АДРЕСА_3 , власником якої був ОСОБА_2 . Після того, як текст договорів був узгоджений, вивірені його умови, сторони підписали договір позики та договори іпотеки. Після підписання сторонами договорів позики та іпотеки, нею були вчинено запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій про посвідчення даних договорів 27 березня 2020 року, договір позики за реєстровим № 1906; договір іпотеки за реєстровим № 1907 та запис про накладення заборони відчуження договору зазначеного вище нерухомого майна за реєстровим № 1908. Примірники договорів були надані сторонам.

10 вересня 2020 року до неї звернулися особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням посвідчити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , власником якої був ОСОБА_2 . Оскільки щодо вказаної квартири було укладено договір іпотеки та на неї було накладено заборону відчуження, потрібно було здійснити дії, щодо зняття заборони відчуження. 10 вересня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_6 про припинення договору іпотеки від 27 березня 2020 року за реєстровим № 1907, нею було знято заборону відчуження майна: квартири АДРЕСА_2 ). Після цього сторонами договору купівлі-продажу квартири були надані оригінали документів: паспорти, довідки про присвоєння їм реєстраційного номеру облікової картки платника податків, правоустановчі документи на вказану вище квартиру. Вказала, що у пункті 4.2 договору купівлі продажу квартири зокрема зазначено: «Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. В момент укладення цього договору Сторони усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин.»

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що він є другом сина позивача - ОСОБА_15 , познайомились вони десь у 2018 році, дружили. Після 2019 року він часто заходив до нього додому в гості ( АДРЕСА_1 ), грали в комп`ютерні ігри. ОСОБА_15 проживав з мамою, татом та бабусею. Останній раз в цій квартирі він був в червні 2021 року. Після цього не заходив до цієї квартири, бо ОСОБА_15 виїхав. ОСОБА_15 йому пояснив, що був підписаний якість договір на їх квартиру та шукав де можна пожити, бо квартири більше немає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначила, що вона мати дружини позивача (теща), знає, що її донька з родиною проживали у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 , проте їх звідти вигнали, бо у позивача забрали квартиру. Вона з донькою про це дізналась у 2021 року. Прийшли якісь високі хлопці та вигнали їх, не давали забрати речі, охороняли квартиру. Зараз її дочка та зять живуть у свекрухи в с. Щасливому, а її онук, син позивача, служить в армії.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що вона дружина позивача, з 2002 року вони родиною проживали у квартирі АДРЕСА_2 , потім до них приїхала її мати і вони всі разом проживали у цій квартирі до червня 2021 року. У лютому 2021 року до них приходили люди від ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та казали, що її чоловік винен ОСОБА_6 гроші. Вона не знала, що чоловік передав в іпотеку їх квартиру, він сказав їй про це вже потім, коли приходили ці люди. Потім вони з чоловіком та юристом поїхали до офісу ОСОБА_6 де їй показали усі договори. Вони запропонували ОСОБА_6 гроші за квартиру, але він сказав, що треба заплатити вдвічі більше, вони не могли з ним домовитись. Вказала, що ніколи не бачили відповідача, до них в квартиру ніхто не приходив і з квартири не виганяли. Потім у 2021 році прийшли чоловіки та виставили їх з квартири і почали вивозити меблі та речі та переїхали жити до свекрухи у с. Щасливе. Ключі від квартири у них не забирали, а просто змінили замки. Вказала, що вони весь час сплачували за комунальні послуги поки жили у квартирі, як і коли чоловік позивач гроші вона не знає, бо він нічого їй про те не казав, всю історію повністю вони дізналась в офісі у ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що він за фахом юрист та був присутній на договорах, що підписувались між позивачем та відповідачем, а також при підписанні договору іпотеки, бо його завданням було перевірити зміст тих договорів перед підписанням. Він був присутній при підписанні договору іпотеки, коли позивач передавав в іпотеку свою квартиру, знає, що ОСОБА_2 не зміг повернути борг. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири він також був присутній, бо його запросив ОСОБА_3 , він друг ОСОБА_6 . ОСОБА_3 були передані кошти, певну суму забрав ОСОБА_6 , чи забрав він усі гроші йому невідомо, бо він до того немає відношення. Знає, що ОСОБА_6 писав заяву про зняття заборони на відчуження квартири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що він передавав у борг кошти ОСОБА_5 , ОСОБА_2 він грошей в борг не давав. ОСОБА_2 поручився за виконання ОСОБА_5 зобов`язання та підписав з ним договір іпотеки на свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 був присутній у нотаріуса, коли він передавав кошти ОСОБА_5 . Зазначив також, що він був присутній при підписанні договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 запитував у ОСОБА_3 чи буде той там проживати, нащо ОСОБА_3 відповів, що немає наміру там жити, ця квартира для нього товар, за який він хоче отримати гроші, а тому вони уклали попередній договір купівлі-продажу, за яким через пів року ОСОБА_2 мав викупити цю квартиру назад. Вказаний договір він бачив, знає, що там були прописані щомісячні платежі, йому також відомо, що у ОСОБА_2 не було коштів та він так і не сплатив гроші ОСОБА_3 та не уклав договір купівлі-продажу квартири. Вказав, що кошти за договором купівлі-продажу забрав він, бо це були кошти, які мали бути йому повернуті за договором позики, укладеним з ОСОБА_5 . Всі розписки, які є про те, що позивач платив кошти, стосуються саме договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_5 . Повідомив, що спілкувався з дружиною позивача, вона не знала про те, що її чоловік уклав договір іпотеки, він їх консультував як юрист, як їм повернути назад квартиру. Наголосив на тому, що квартиру позивач продав, бо не мав коштів розрахуватись за договором позики за ОСОБА_5 . Йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились, що родина позивача продовжить проживати у квартирі, бо йому було все рівно і він дозволив їм жити там. Зазначив також, що ОСОБА_5 кошти йому не повертав за договором позики, він мав спільний бізнес з ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що, укладаючи 27 березня 2020 року договір іпотеки, позивач вважав, що забезпечує таким чином свої особисті зобов`язання перед ОСОБА_6 , з огляду на те, що суду не надано жодного доказу того, що позивач особисто брав у борг кошти від ОСОБА_6 . Натомість зі змісту договору іпотеки від 27 березня 2020 року вбачається, що у ньому чітко зазначено, що цим договором забезпечується виконання зобов`язань, що виникло у позичальника ОСОБА_5 на підставі договору позики, укладеного між позичальником та іпотекодержатилем і посвідчений приватним нотаріусом Гамаль І.М., за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодержателю (позикодавцю) суму позики в розмірі 1119300 грн, що відповідає еквіваленту 39000 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язання за договором позики іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) передає в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір не містить будь-якої прихованої інформації, позивач вказав, що читав договір іпотеки. При цьому, у випадку не відповідності текст договору дійсним домовленостям сторін, він не був позбавлений права не підписувати такий договір. Доказів того, що його погрозами чи в будь-який інший незаконний спосіб змусили підписати цей договір, суду надано не було, такий договір позивачем не оскаржувався. Крім того, свідок ОСОБА_6 , який був судом попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, під час допиту вказав, що не давав кошти у борг особисто ОСОБА_2 , будь-яких договорів з ним не підписував з цього приводу.

Суду не надано доказів на підтвердження слів позивача про те, що він брав кредит у товаристві «Зараз», мав перед ними заборгованість, яку сплатив за нього ОСОБА_6 , а тому він став винен кошти йому та саме з цією метою укладав з ним договір іпотеки.

Також, як вбачається із долучених до позову розписок від 27 липня, 26 червня, 29 квітня 2020 року, про отримання ОСОБА_6 коштів від ОСОБА_2 , вони мають посилання на те, що кошти повертаються відповідно до умов пункту 3.2.4 договору позики від 27 березня 2020 року (а.с. 31, 32, 33).

Позивач у судовому засіданні не заперечував того факту, що спірний договір купівлі-продажу був підписаний, оскільки у нього були боргові зобов`язання перед ОСОБА_6 . Також він підтвердив той факт, що мав домовленість із відповідачем про те, що через пів року, після сплати коштів, він знову стане власником квартири.

Представник позивача у судовому засіданні зазначала, що спірний договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним на підставі того, що він був укладений під впливом помилку, обману та тяжких обставин для позивача та зауважила, що суд має розглядати вказаний позов з урахуванням принципу jura novit curia («суд знає закони»).

Суд зазначає, що визначені представником позивача у позовній заяві підстави для визнання правочину недійсним є взаємовиключними, проте вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких позивачку введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 494/1242/16, від 25 вересня 2019 року у справі № 572/940/16-ц, від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14.

Позивачем та його представником не було доведено суду, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року позивач був введений відповідачем в оману щодо істотних обставин цього правочину, з урахуванням природи договору купівлі-продажу, оскільки позивач не заперечував той факт, що спірний договір був укладений через те, що він мав борг перед ОСОБА_6 та не мав коштів на його повернення, при цьому відповідно до заяви ОСОБА_6 від 10 вересня 2020 року він просив припинити обтяження квартири, яке виникло за договором іпотеки, укладеним між позивачем та ОСОБА_6 27 березня 2020 року.

Позивачем та його представником не зазначено суду у чому саме полягав умисел відповідача на введення позивача в оману, щодо яких істотних обставин мав місце обман та в чому саме обманув відповідач позивача.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що ним було сплачено значно більше коштів ОСОБА_6 ніж він у нього брав в борг, зокрема 13000 доларів замість 10000 доларів, оскільки, як зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач мав заборгованість перед ОСОБА_6 саме в розмірі 10000 доларів, а не більше/менше.

Доводи позивача та його представника про те, що позивач так і не уклав договір купівлі-продажу своєї квартири у березні 2021 року, оскільки позивачу було повідомлено, що за квартиру треба сплатити її ринкову вартість, суд відхиляє, з урахуванням того, що вказане не підтверджено жодними належними та достатніми доказами. Як зазначив позивач і це вбачається із письмових домовленостей (попередній договір), сторони погодили попередню вартість квартири за майбутнім договором купівлі-продажу, який мав бути укладений у березні 2021 року. Поряд з цим, суду не надано доказів того, що позивач звертався до відповідача у березні 2021 року до 10 числа та після та вимагав підписання основного договору купівлі-продажу, як було між ними домовлено та саме з вини відповідача такий договір не було підписано, враховуючи долучені до позовної заяви чеки та платіжні доручення про перерахування коштів.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до усталеної судової практики суд задовольняє позов про визнання такого правочину недійсним, якщо мають місце дві умови: 1) особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини, під якою розуміють важке майнове становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини і це може стосуватися як самої фізичної особи, так і членів її сім`ї; 2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Проаналізувавши надані позивачем докази, суд вважає, що вищенаведені підстави застосування статті 233 ЦК України, позивачем не доведені, оскільки позивач укладав договір купівлі-продажу квартири через наявність боргу перед ОСОБА_6 , який останній вимагав повернути, отже, наявність у особи зобов`язання з повернення коштів, які були ними свідомо взяті в борг з умовами повернення у визначені строки, не можуть бути розцінені як тяжкі обставини для, в цьому випадку, позивача, який серед іншого укладав договір іпотеки на забезпечення виконання договору позики, розуміючи, що у випадку не повернення боргу, такий буде сплачений за рахунок його нерухомого майна.

Крім того, при наявності тверджень позивача та його представника, що договір купівлі-продажу був укладений під впливом помилки чи обману, виключається можливість класифікації укладання такого договору за наявності тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які містять істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Особа, на підтвердження своїх вимог про визначення правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, враховуючи обставини, при яких було укладеного договір купівлі-продажу від 10 вересня 2020 року, з урахуванням наданих суду доказів та показань свідків, зокрема ОСОБА_6 , судом не встановлено наявність підстав вважати, що такий договір був укладений під впливом помилки, оскільки такий укладався саме через наявність боргу позивача перед ОСОБА_6 і позивач це знав та розумів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2020 року не підлягає задоволенню.

З урахуванням того, що інші вимоги, а саме: скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за відповідачем та визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є похідними від вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вони також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11 грудня 2023 року.

Суддя Шаповалова К.В.