УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 126/2272/22

провадження № 61-14627ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , на постанову Вінницького апеляційного суду

від 07 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,

у якому просив визнати інформацію, висловлену ОСОБА_3 - депутатом Бершадської міської ради на адресу секретаря Бершадської міської ради

Олійника В. Л. «Ви корупціонер і злодій», такою, що не відповідає дійсності

та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, та зобов`язати ОСОБА_3 - депутата Бершадської міської ради публічно, на пленарному засіданні Бершадської міської ради, спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 - секретаря Бершадської міської ради, а саме: висловлювання «Ви корупціонер

і злодій» у строк не пізніше другого пленарного засідання після набрання чинності судовим рішенням у цій справі.

Позов мотивував тим, що він є депутатом Бершадської міської ради 8 скликання, працює у раді на постійній основі на посаді секретаря Бершадської міської ради, має стаж служби в органах місцевого самоврядування більше 20 років, за період служби не мав жодних дисциплінарних проступків, натомість має відзнаки

за сумлінну працю.

Депутат Бершадської міської ради ОСОБА_3 , який був кандидатом на посаду Бершадського міського голови, своїми некоректними й недостовірними висловлюваннями, зверхньою та зухвалою поведінкою, в порушення вимог законодавства та норм регламенту Бершадської міської ради, постійно порушує порядок під час організації та проведення засідань ради і постійних комісій

з приниженням інших осіб. Така поведінка проявляється через: вигуки

та коментарі без надання слова головуючим; ходіння залою засідань під час пленарного засідання ради; демонстративне покидання зали засідань ради; виступи не за темою обговорюваного питання; агресивні емоційні висловлювання

на рівні погроз; перебивання виступаючих; бездоказове звинувачення

у зловживаннях; висловлювання недостовірних фактів; прояв неповаги

до співрозмовників, депутатів та інших осіб, присутніх у сесійній залі; перешкоджання роботі посадових осіб місцевого самоврядування при виконанні посадових обов`язків; публічні наклепи та образи.

Такі прояви поведінки, окрім морально-етичної складової характеристики особи, містять і юридичні ознаки, що вказують на правопорушення відповідача,

які зафіксовано у відеоматеріалах, у тому числі відеозаписами (з 2-х камер) засідання постійних комісій 25 жовтня 2022 року.

Враховуючи сукупність та періодичну повторюваність зазначених порушень, вважав за необхідне здійснити превентивні заходи щодо порушника, а саме притягнути відповідача до відповідальності за публічну образу та наклеп

і захистити свою честь, гідність та ділову репутацію способом публічного вибачення відповідача - спростування відповідачем недостовірної інформації

на засіданні Бершадської міської ради.

Зазначив, що відповідно до телефонограми (доручення) міського голови з метою ефективного попереднього обговорення питань проєкту порядку денного 28 сесії Бершадської міської ради усіма депутатами 25 жовтня 2022 року о 14 год 00 хв

у приміщенні комунальної організації «Бершадська ДЮСШ «Ровесник» було заплановано спільне засідання постійних комісій міської ради. Повідомлення

про спільне засідання комісій було розміщено на офіційному вебсайті міської ради, надіслано депутатам на їхні електронні скриньки, через депутатську групу у мережі вайбер, смс-повідомлення (за відсутності у депутатів Вайберу) та проінформовано депутатів в телефонному режимі за день до засідання.

За результатами попередньої реєстрації депутатів-членів постійних комісій згідно

з відомістю на спільне засідання 25 жовтня 2022 року на 14-00 год прибуло

19 депутатів. Також у залі засідань були присутні міський голова, він - як секретар міської ради, заступники міського голови, керівники управлінь, відділів міської ради та інші особи.

Перед початком спільного засідання постійних комісій він відповідно до посадових обов`язків секретаря міської ради мав проінформувати присутніх депутатів

про результати попередньої реєстрації, наявність кворуму у комісіях та про інші питання щодо подальшої роботи комісій. Натомість відповідач, що не є головою постійної комісії ради, постійним його перебиванням не надав можливості йому виступити з цього приводу, спонукав покинути президію зали засідань, чим завадив виконати свої посадові обов`язки. А «вершиною» хамської поведінки стало висловлювання відповідача на його адресу - секретаря Бершадської міської ради: «Ви корупціонер і злодій» в присутності свідків - осіб, що були присутні в залі засідань.

Звертав увагу, що вищезазначені дії та висловлювання відповідача відбувалися публічно в присутності 19 депутатів, працівників міської ради та інших осіб, присутніх у залі засідань - приміщенні комунальної організації «Бершадська ДЮСШ «Ровесник» та сприймалося і сприймається ним, його колегами як наклеп

та публічна образа, оскільки висловлена інформація не відповідає дійсності (недостовірна) й не узгоджується з його морально-етичними принципами.

Важливим для характеристики відповідача є обставина, що після того як він покинув президію зали засідань з метою зниження напруженості у ситуації,

що склалася, відповідач, не озвучивши причини, покинув залу засідань. За такої ситуації, постійна комісія міської ради (з питань соцзахисту), до складу якої входить відповідач, була позбавлена можливості розпочати роботу за відсутності кворуму - з 5 депутатів-членів постійної комісії залишилося 2 - засідання

не є правомочним (частина 9 статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Такі дії відповідача свідчать про його умисел

та заздалегідь сплановане перешкоджання роботі постійних комісій міської ради.

А вищезазначене висловлювання відповідача має однозначне сприйняття його змісту. Корупціонер - це людина, яка причетна до корупції. Злодій - це людина, яка систематично здійснює крадіжки. Такі висловлювання за своєю суттю

є твердженням і не можуть розцінюватися як суб`єктивне судження відповідача.

На офіційному веб-сайті НАЗК створено Реєстр корупціонерів, де міститься інформація про всіх фізичних та юридичних осіб, які вчинили корупційні правопорушення, він же до відповідальності за корупційні правопорушення

не притягувався, відкритих корупційних проваджень стосовно нього немає.

Будь-яких злочинів не вчиняв, до відповідальності за вчинення злочинів, в тому числі з корисливих мотивів, не притягувався.

Неправомірне образливе висловлювання відповідача паплюжить його ділову репутацію, принижує честь і гідність. Така публічна образа кидає «чорну тінь»

на 20-річну службу позивача в органах місцевого самоврядування та може негативно вплинути на подальше ставлення до нього колег по службі

та громадськості за умови не притягнення відповідача до відповідальності.

Оскільки зазначена недостовірна інформація була поширена відповідачем публічно в присутності 19 депутатів Бершадської міської ради, міського голови, секретаря міської ради, заступників міського голови, та інших працівників управлінь і відділів міської ради, єдиним можливим способом спростування недостовірної інформації вважав пленарне засідання Бершадської міської ради.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано інформацію, висловлену ОСОБА_3 - депутатом Бершадської міської ради на адресу секретаря Бершадської міської ради Олійника В. Л. «Ви корупціонер і злодій» такою, що не відповідає дійсності і принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Зобов`язано ОСОБА_3 - депутата Бершадської міської ради публічно,

на пленарному засіданні Бершадської міської ради, спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 - секретаря Бершадської міської ради, а саме: висловлювання «Ви корупціонер і злодій» у строк не пізніше другого пленарного засідання після набрання чинності судовим рішенням у цій справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації. Отже, викладене свідчить про недостовірність вказаної інформації. Поширена відповідачем інформація про позивача не містить у собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Суд погодився з позивачем, що інформація, яка розповсюджена відповідачем стосовно нього, формує негативну громадську думку, руйнує позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року скасовано і постановлено нове судове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що зміст оспорюваного висловлювання свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача.

10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року

у вказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року та залишити в силі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надіслати на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У листопаді 2023 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на виконання вимог ухвали суду від 25 жовтня 2023 року, надійшла уточнена редакція касаційної скарги та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 577/1629/20, від 30 березня 2020 року

у справі № 523/9870/18-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, з порушенням норм матеріального права, дійшов помилкового висновку, що висловлювання відповідача ґрунтуються на припущеннях. Вказує, що поширена відповідачами інформація є фактичними твердженнями, що можливо перевірити на предмет дійсності.

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

За положенням статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За статтею 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 жовтня 2022 року в приміщенні комунальної організації «Бершадська ДЮСШ «Ровесник» перед початком спільного засідання постійних комісій Бершадської міської ради, на якому були присутніми 19 депутатів ради, міський голова та інші особи, протестуючи проти дій голови засідання - секретаря міської ради ОСОБА_4 депутат ради ОСОБА_3 вигукнув на адресу ОСОБА_1 : «Ви корупціонер і злодій».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї

та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право

на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право

на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права

і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожен має право на інформацію,

що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод

і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною першою статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно зі статтею 277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження

№ 12-110гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову,

є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації,

що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання

по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також

те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів

та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 у справі № 527/1812/16-ц (провадження № 61-956св20).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином

та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати

і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади

і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане

з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому

та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Лінгенс проти Австрії (заява № 9815/82,

від 08 липня 1986 року), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються

як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення

або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Частиною першою статті 140 Конституції України установлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції

і законів України.

Відповідно до частини першої статті 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані

на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання

у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно

або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради

(далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правильно встановив обставини справи, дослідив докази у справі в їх сукупності та надав їм належну оцінку, обґрунтовано зазначив

про те, що позивач та відповідач, на час поширення оспорюваної інформації, були депутатами Бершадської міської ради, а відповідні висловлювання здійсненні відповідачем перед початком спільного засідання постійних комісій міської ради, яке за посадою відкривав (інформував присутніх депутатів про результати попередньої реєстрації, наявність кворуму по комісіях та про інші питання щодо подальшої роботи комісій) секретар міської ради Олійник В. Л. Зазначені висловлювання стосувались саме оцінки фактів, зокрема моральних і ділових якостей позивача у відповідь на порушення, на думку ОСОБА_3 , регламенту Бершадської міської ради та Положення про постійні комісії Бершадської міської ради за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача щодо моральних і ділових якостей позивача, тому

не є недостовірною інформацією.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки

це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Крім того, позивачем не доведено, що така інформація є твердженнями про факти, а не оціночними судженнями.

Правильним є висновок апеляційного суду, що зміст оспорюваного висловлювання свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача, оскільки оцінити правдивість чи правильність висловлювання:

«Ви корупціонер і злодій» неможливо.

Посилання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 09 лютого 2023 року у справі № 577/1629/20, від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц,

не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах,

на які посилається заявник у касаційній скарзі, встановлені різні фактичні обставини.

У справі № 577/1629/20 встановлено, що «характер поширеної інформації,

що є предметом спору у цій справі, стосується факту зґвалтування. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи

в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому.

Суд зауважує, що оскаржувані твердження зроблені не в рамках кримінального провадження, а у мережі Інтернет, при цьому підозра позивачу у кримінальному провадженні не пред`явлена, вирок суду відсутній, а тому, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, баланс прав на свободу слова та на повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації, а також презумпцію невинуватості, колегія суддів погоджується з висновками судів першої

та апеляційної інстанцій про наявність підстав для визнання недостовірною

та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію щодо останнього, поширену НОМЕР_1 та ОСОБА_8. Висловлювання відповідачів містять твердження про факти вчинення позивачем дій, які містять ознаки складу злочину, відповідальність за який встановлена КК України, проте відповідачами

не доведено протилежне, у тому числі наявність процесуального документа, яким би встановлювалася вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Сам факт внесення

до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не свідчить про те, що позивач перебуває у статусі підозрюваного чи має відношення до вчинення злочину, який розслідується».

У справі № 523/9870/18-ц Верховний Суд зробив висновок, що «фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом,

і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися

в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело (стаття 302 ЦК України).

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто

не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації,

за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази,

в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою (стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати

від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (частини перша та друга статті 20 Закону України

«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно зі статтею 2.1.1 Кодексу завдання, що виконуються адвокатом у процесі професійної діяльності, вимагають його абсолютної незалежності і відсутності будь-якого впливу на нього, пов`язаного, в першу чергу, його особистою заінтересованістю або з тиском зовні. Незалежне становище адвоката сприяє зміцненню в суспільстві довіри до процедур правосуддя і неупередженості суддів. Таким чином, адвокату необхідно уникати будь-яких ущемлень власної незалежності і не поступатися принципам обов`язку інтересів клієнта, суду

або інших осіб.

Інформація, запитувана адвокатом ОСОБА_2 у державних установ іноземної держави, використана лише в межах кримінальної справи, та не була розповсюдженою, з огляду також і на те, що ОСОБА_1 не надала доказів протилежного.

Таким чином, ОСОБА_1 скористалася своїм правом на звернення до відповідного органу, а саме кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону із скаргою на дії адвоката з метою надання оцінки поведінці адвоката, а тому вимоги ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані.»

У справі 398/4136/15-ц Верховний Суд зробив висновок, що «суди попередні інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог

в частині визнання недостовірною інформації, зазначеної у книзі та листі

від 24 липня 2015 року, спростування її шляхом розміщення на перших сторінках місцевих газет «Олександрійський тиждень» та «Вільне слово» резолютивної частини рішення та заяви зі змістом «Поширена інформація у книзі «ОСОБА_1: життя як злочин» не відповідає дійсності» та відшкодування моральної шкоди. Суди правильно встановили, що зазначена відповідачами у листі та книзі інформація є такою, що порушує немайнові права позивача та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, що підлягає судовому захисту відповідно

до приписів чинного законодавства України.»

Наведене свідчить про те, що хоча вимоги в усіх справах і стосувалися захисту честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, проте обставини у цих справах, зміст поширеної інформації та суб`єктний склад є різними порівняно зі справою, судові рішення у якій є предметом касаційного перегляду.

Доводи касаційної скарги про те, що поширена відповідачем інформація

є фактичними твердженнями, що можливо перевірити на предмет дійсності

є безпідставними. Спірна інформація не може тлумачитися як така, що містить фактичні дані, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Підстав вважати,

що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання

про її правдивість чи неправдивість, судами не встановлено, а позивачем

не доведено.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звернула увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права

й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору)

й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів),

а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних

або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними

у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта,

з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Таким чином, посилання заявника на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 577/1629/20, від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц, не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Інших доводів щодо суті позовних вимог касаційна скарга не містить.

При цьому Верховний Суд зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову

у задоволенні позову, правильно врахував загальний контекст поширеної інформації.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається,

що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, зокрема від 09 жовтня 2023 року у справі № 523/19505/21, від 17 серпня

2023 року у справі № 759/16306/21-ц висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 жовтня

2023 року у справі № 523/19505/21 та від 17 серпня 2023 року у справі

№ 759/16306/21-ц.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру,

а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про захист честі, гідності та ділової репутації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська