Справа № 167/352/23
Номер провадження 2/167/131/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 червня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

представника позивача Дубчук Ж. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом органу опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради в особі служби у справах дітей Рожищищенської міської ради в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав

встановив :

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказує, що в шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Матір дитини ОСОБА_3 ніде не працювала, зловживала спиртними напоями, не здійснювала належного догляду за дитиною, у зв`язку з чим у 2016 році малолітнього ОСОБА_2 поставлено на профілактичний облік служби у справах дітей Рожищенської райдержадміністрації, як такого який проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. У 2021 році дитину взято на такий облік служби у справах дітей Рожищенської міської ради. За час перебування малолітнього ОСОБА_2 на обліку, працівниками служби у справах дітей, центру соціальних служб та працівниками поліції систематично з матір`ю проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання своїх обов`язків, недопустимості зловживання спиртними та залишення дитини без догляду, неодноразово попереджено про можливість позбавлення її батьківських прав, проте результату це не дало. Відповідач ОСОБА_3 проживає із співмешканцем, який також зловживає спиртним, в будинку постійно збираються компанії, які в присутності дитини розпивають спиртні напої, влаштовують бійки. Внаслідок чого малолітній ОСОБА_2 самовільно залишає місце проживання та не відвідує заняття в школі. В березні 2023 року працівниками служби у справах дітей Рожищенської міської ради ОСОБА_2 вкотре вилучено з вулиці та направлено у Волинський обласний притулок для дітей.

Згідно інформації КЗЗСО «Рожищенський ліцей №1» мати не приділіє належну увагу вихованню сина, не має на нього впливу, жодного разу не відвідувала навчальний заклад, дитина регулярно пропускає заняття без поважних причин.

Матір ОСОБА_3 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за неналежне виховання дітей. У 2016 році лікувалась від алкогольної залежності у Волинському обласному наркологічному диспансері, проте результат був недовготривалим.

Вивчивши матеріали по справі, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Ураховуючи вищевикладене просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 15 травня 2023 року о 10 год 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15 травня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 26 травня 2022 року о 09 год 15 хв.

В судовому засіданні представник позивача Дубчук Ж. В. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Надала пояснення близькі за змістом тим, які викладені у позовній заяві. Вказала, що виходячи з фактичних обставин справи при пред`явленні позову орган опіки і піклування в першу чергу керувався інтересами дитини та забезпечення її розвитку у безпечному та спокійному середовищі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позов не подавала.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 судом установлено, що 10 вересня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що було зроблено актовий запис № 72.

Під час шлюбу у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Встановлено також, що батько дитини ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 серпня 2015 року виконавчим комітетом Машівської сільськї ради Любомльського району Волинської області.

Наказами начальника служби у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації № 2/о від 10 червня 2016 року та № 1/0 від 09 квітня 2021 року малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлено на профілактичний облік служби у справах дітей, як такого, який проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

З направлень до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської облдержадміністрації від 13 травня 2016 року та 23 березня 2022 року встановлено, що малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який самовільно залишив сім`ю направлено до обласного притулку для дітей.

З матеріалів справи судом встановлено, що відносно ОСОБА_3 протягом 2016-2019 років були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 184, ч. 2 ст. 184 КУпАП - за невиконання обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно характеристик КЗЗСО «Рожищенський ліцей №1» встановлено, що за час навчання в ліцеї учень 7-Б класу ОСОБА_2 має хороший фізичний і достатній розумовий розвиток. Однак навчається не в повну міру своїх можливостей, схильний до пропусків занять без поважних причин. Хлопчик щирий, завжди йде на контакт. Мати дитини ОСОБА_3 не приділяє належну увагу вихованню сина, не має на нього впливу. Жодного разу не навідалась у навчальний заклад, від зустрічі з класним керівником відмовлялася.

Як вбачається з актів обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 від 08 листопада 2018 року, 20 квітня 2020 року, 22 березня 2022 року, 20 лютого 2023 року, 10 березня 2023 року, 24 березня 2024 року житловий будинок складається з однієї кімнати, кухні, коридору, потребує капітального ремонту, в кімнаті не прибрано, брудно, в будинку холодно. Мати ухиляється від виконання своїх обов`язків, зловживає спиртними напоями.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради враховуючи інтереси малолітніх дітей та керуючись ст. 164, 165 СК України орган опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради вважає за доцільне просити суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради від 29 березня 2023 року № 3/7 вказаний висновок органу опіки і піклування затверджено.

У зв`язку з наведеним, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права малолітньої дитини.

Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд установив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, її поведінка є винною.

На думку суду, представник позивача довела обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з 2016 року і по даний час, а також ту обставину, що така поведінка відповідача ставить під реальну загрозу здоров`я, фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини.

Водночас, відповідачем не представлено суду доказів стосовно зміни її поведінки та відношення до виховання дитини.

У судовому засіданні встановлено, що з 2016 року сім`я відповідача перебуває під соціальним супроводом уповноважених осіб. Проте, як слідує з пояснень представника позивача та відповідача і досліджених у судовому засіданні письмових доказів, відповідач не бажає і не має наміру змінювати свій спосіб життя та поведінку.

За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і її поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

На думку суду, мотиви для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є достатніми, і рішення про позбавлення її батьківських прав здатне забезпечити належний захист прав та інтересів дитини: ОСОБА_2 , а висновок органу опіки ґрунтується на достатній доказовій базі.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини: ОСОБА_2 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Крім того, суд доходить висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, є доцільним та приймається виключно в інтересах дитини, яка отримає можливість рости та розвиватися в нормальному соціальному середовищі, жити в умовах дотримання санітарно-гігієнічних норм, митися, нормально харчуватися, навчатися, читати книги, ходити у чистому одязі, відвідувати гуртки, отримувати медичний догляд, бути соціально адаптованими і мати соціальні навички тощо.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Таким чином, орган опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради при зверненні до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав звільнений від сплати судового збору.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому, виходячи із положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1073,60 грн судового збору.

Керуючись ст. 10, 12, 27, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов органу опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради в особі служби у справах дітей Рожищищенської міської ради в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 08 червня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: орган опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, 60 Волинська область, .

Представник позивача: Дубчук Жанна Володимирівна, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддя І. І. Сіліч