ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3352/19 Номер провадження 22-ц/814/911/23Головуючий у 1-й інстанції Гримайло А.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Дорош А.І., Пікуль В.П.

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 23/100 частини квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила припинити право власності відповідача на 23/100 частини комунальної квартири посімейного заселення АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/100 частини зазначеної квартири; стягнути з ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позов мотивовано тим, що їй на праві сумісної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2017 року, належить 77/100 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року, належить 23/100 частини спірної квартири. В квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, квартира за своїм технічним станом є небезпечною та непридатною до проживання; співвласники квартири не є членами однієї родини, спільно користуватися та володіти нею вони не в змозі, у зв`язку з чим між сторонами виникають конфліктні ситуації. Неодноразові пропозиції щодо продажу належної відповідачу частки квартири залишені поза увагою, оскільки запропонована ціна не влаштовую позивачку. Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку не зареєстровано; крім того, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , а також житловий будинок АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 має інше житло, належна їй частка у спірному майні є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею є неможливим, а припинення права власності не завдасть їй істотної шкоди, так як вона своїм майном не користується та не має наміру користуватися надалі. Позивач вважає, за доцільне звернутися до суду із зазначеним позовом з виплатою на користь ОСОБА_2 компенсації вартості її частки в сумі 87200,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, прохала скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не звернув уваги на акт обстеження КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 31.12.2020 року, яким підтверджено, що спірна квартира непридатна для проживання та знаходиться у аварійному стані.

Вказувала, що судом не враховано докази, які вказують на те, що спірна квартира потребує негайного капітального ремонту, руйнування квартири може загрожувати руйнації всього багатоквартирного житлового будинку.

Зазначала, що спільне користування квартирою є неможливим, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Також посилалась на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем при наданні відзиву та додаткових пояснень порушено порядок подання доказів по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2017 року, є власником 77/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року, є власником 23/100 частини вказаної квартири (а. с. 25-27).

Згідно довідки дільниці № 27 Холодногірського району у житловому приміщенні від 05.02.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні (а. с. 30).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року визначено порядок користування вищезазначеною квартирою, відповідно до якого в користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату, площею 11,3 кв.м, що максимально відповідає її частці 23/100 у праві власності на квартиру; у користування ОСОБА_1 залишено житлові кімнати, площею 18,7 кв. м та 18,3 кв. м, що максимально відповідає її частці 77/100 у праві власності на квартиру; в загальному користуванні співвласників залишено: кухню 9,4 кв. м, вбиральню 1,5 кв. м, ванну кімнату 5,6 кв. м, коридор 8,4; 2,7; 2,3 кв. м. (а. с. 31-33).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 01.02.2019 року ринкова вартість об`єкту оцінки 23/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 18,3 кв. м, житловою площею 11,3 кв. м, станом на дату оцінки без урахування ПДВ складає 87200,00 грн (а. с. 34-47).

Згідно технічного висновку від 22.04.2015 року, за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта житлової квартири посімейного типу заселення АДРЕСА_1 , вказана квартира не відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та є непридатною до експлуатації та безпечного проживання (а. с. 137-143).

Аварійний та непридатний для проживання стан квартири, підтверджується обставинами викладеними в Актах Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 08.10.2018 року, від 15.02.2019 року та від 31.12.2020 року (а. с. 48-51, а.с. 221).

Згідно висновку від 23.01.2020 року про вартість об`єкту оцінки - квартири АДРЕСА_1 , що ринкова вартість станом на дату оцінки без урахування ПДВ складає 2115 231 грн., тобто 27 049 грн. за 1 кв.м. (а. с. 114).

Згідно висновку ТОВ «Будівельно-технічна інвентаризація» від 25.05.2017 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та визначення поняття значної чи незначної частки об`єкта житлової квартири № 104 посімейного типу заселення, поняття «незначна частка» - є оціночним поняттям і якщо брати критерієм оцінки цього поняття площу в квартирі, на яку припадає 23/100 частки до загальної площі квартири, то частка 23/100 є незначною в порівнянні до 77/100 часток, оскільки є меншою ніж 1/4 частина квартири. (а. с. 170-172).

Встановлено, що позивачем 23.11.2020 року на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Харкова внесено заставу у розмірі 87200 за частку майна, яка є предметом розгляду в суді, справа 642/3352/19, квитанція 0.0..1 (а. с. 188-190).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок оцінки вартості частини спірної квартири, на момент ухвалення судового рішення , втратив чинність. Стороною позивача не було доведено дійсну вартість спірного майна. Оскільки, встановити дійсну вартість спірного майна неможливо, тому припинення права власності на належну відповідачу частку, завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі №442/7505/14-ц (провадження №61-4536св18) зроблено висновок, що «частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з частиною першою, другою статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, стаття 365 ЦК України регулює випадки, коли позивач, співвласник майна, має на меті позбавлення права власності на частку майна інших співвласників, відповідачів у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2021 року в справі №748/2338/19 (провадження №61-6929св21) зазначено, що: «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

З роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених в абз.3, 4 п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що розмір грошової компенсації вартості частки в майні визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо.

При цьому, як зазначається в постанові ВСУ від 15.07.2016 у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділені в натурі, несе позивач.

У постанові ВС від 21.07.2021 у справі № 736/659/19 зроблено правовий висновок про те, що неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у даній справі стороною позивача не надано належних та допустимих доказів для визначення ринкової вартості спірної частини квартири. Обов`язковою умовою для вирішення даного спору є визначення дійсної вартості спірного майна для вирішення питання щодо справедливої виплати грошової компенсації частки майна. Припинення права власності без встановлення даної обставини, завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Доводи позивача про доведеність нею вартості належної відповідачу частки квартири, колегія суддів вважає неспроможними. Так як, розмір грошової компенсації вартості частки в майні сторонами у справі не узгоджено, тому для її визначення призначається експертиза, клопотання про призначення якої позивачем заявлено не було.

Наявні у справі звіти експерта про незалежну оцінку майна, на час розгляду справи, втратили свою чинність, тому не можуть бути належним доказом у справі.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що спірна квартира є аварійною та непридатна для проживання, колегія суддів до уваги не приймає, так як вказана обставина не є підставою для позбавлення одного із співвласників квартири його права на частку в майні. Позивач не позбавлена права утримувати належне їй майно та у разі необхідності проводити капітальний та поточний ремонти, маючи право на отримання компенсації за ремонт з іншого співвласника майна.

Не є підставою для припинення права на частку у спірному майні неприязні стосунки між сторонами. Окрім того, доказів того, що позивач обмежена, як стверджує остання, у праві користування належною їй частиною квартири, до суду не надано.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що частка у розмірі 23/100 частини квартири для відповідача є незначною, так як вказана частка відповідає розміру житлової кімнати площею 11,3 кв.м, яка заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року виділена в користування ОСОБА_2 , як така, що максимально відповідає її частці у праві власності на квартиру.

Підстав для застосування положень статті 365 ЦК України матеріали справи не містять, як і доказів, що спірна квартира є неподільною річчю, а також щодо неможливості спільного володіння та користування нею її співвласниками.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складен 04.12.2023.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді А.І. Дорош

В.П. Пікуль