Номер провадження: 22-ц/813/7819/23
Справа № 501/229/15-ц
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду від 04 вересня 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс», заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович) про заміну сторони виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом: Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просив замінити стягувача АТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №501/229/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором №0 від 21 листопада 2006 року на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс».

Свої вимоги мотивував тим, що 18 квітня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укртехфінанс» було укладено Договір факторингу №18/04/2/2023, відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти Права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 листопада 2006 року та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Заявник наголошував, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, якими забезпечується зобов`язання, за первинними договорами (окрім договорів, укладених у нотаріальній формі, які встановлюють забезпечення виконання зобов`язань), що і стало підставою для звернення до суду із відповідною заявою.

04 вересня 2023 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрсиббанк» (заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович) про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом: Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Замінено у виконавчому провадженні сторону вибулого стягувача з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2020 року у цивільній справі №501/229/15-ц за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по примусовому виконанню виконавчого листа на правонаступника стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс»: Код , місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського Михайла, будинок 10.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 вересня 2023 року про заміну сторони у виконавчому провадженні та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Укртехфінанс» відмовити.

23 жовтня 2023 року Одеським апеляційним судом отримано письмові пояснення представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Гергія Володимировича Гросу Владислава Євгеновича на апеляційну скаргу. У поданих поясненнях наголошено на правильності висновків суду першої інстанції, законності оскаржуваної ухвали суду та безпідставності вимог апеляційної скарги. Тому, ОСОБА_5 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

22 листопада 2023 року Одеським апеляційним судом отримано письмові пояснення представника ТОВ «ФК «Укртехфінанс» - Сопельник О.В. в яких наголошено на тому, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, досліджено наявні докази, дано їм належну оцінку та прийнято законне та обгрунтоване рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, тому ОСОБА_6 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Станом на день ухвалення постанови на адресу апеляційного суду відзив від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 23 листопада 2023 року об 14 год 30 хв з`явилась представник апелянта - Бандиш Г.І., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника ОСОБА_7 надійшло клопотання в якому він просить суд провести судове засідання у відсутність приватного виконавця та його представника.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що так як на стадії виконання судового рішення відбулася заміна в зобов`язанні, що є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу, то право вимоги на заміну сторони підставне, а тому є підстави для заміни сторони з АТ «УКРСИББАНК» на ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс».

Колегія суддів вважає вірними такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 листопада 2006 року в розмірі 55 350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 866 880,67 грн та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн.

02 квітня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

29 квітня 2020 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з кожного.

На момент звернення заявника до суду, рішення суду набуло чинності та передано до виконання.

18 квітня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укртехфінанс» було укладено Договір факторингу №18/04/2/2023 відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти Права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.200 та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, якими забезпечується зобов`язання, якими забезпечується зобов`язання за первинними договорами (окрім договорів, укладених у нотаріальній формі, які встановлюють забезпечення виконання зобов`язань).

18 квітня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укртехфінанс» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідченим Шевченко В.М. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером 7200.

Таким чином, ТОВ «ФК «Укртехфінанс» є новим кредитором за кредитним договором №0 від 21.11.2006.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, так як заявником не було надано доказів для підтвердження належного переходу права вимоги, а саме належні та допустимі докази реальності передання права вимоги кредитором (банком) новому кредитору (заявнику), якими, на думку апелянта, є оригінали документів, які засвідчують права, що передаються та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено й норми матеріального права, зокрема, судом, на думку апелянта, не взято до уваги той факт, що договір поруки №62860 від 21.11.200, за яким ОСОБА_2 є поручителем, припинив свою дію коли постановою Верховного суду у даній справі було змінено заочне рішення суду. На думку апелянта, порука не може поширюватись на укладені після рішення суду правочини, зокрема на договір факторингу, а тому у виконавчих провадженнях, де ОСОБА_2 виступає як поручитель, не може бути здійснено заміну стягувача.

Колегія суддів, дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, вважає їх такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції та суперечать обставинам справи з огляду на таке.

Так, згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження.

Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так у п.15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 06 вересня 2007 року (заява №43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження («Скордіно проти Італії») 36813/97, п.197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес («Естіма Джордж проти Португалії»), рішення від 21 квітня 1998 року, «Сіка проти Словаччини», N 2132/02, пп.24-27, від 13 червня 2006 року)».

За змістом ст. 512 Цивільного кодексу України, ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону про виконавче провадження).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону про виконавче провадження).

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи. Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (п.73).

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність наданих заявником доказів слід зазначити наступне.

Так, апеляційний суд наголошує, що доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Вказаних висновків прийшов Верховний суд у постановах від 02 березня 2021 року по справі №922/2319/20, від 16 лютого 2021 року у справі №913/502/19, від 13 серпня 2020 року у справі №916/1168/17).

В свою чергу, апелянтом не наведено доводів, які б спростовували допустимість та належність доказів, які були надані заявником та прийняті судом.

Також слід вказати, зо законодавством встановлено, що одним із видів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу зазначене ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме визначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.

Крім того, положеннями ст. ст. 512, 1077 ЦК України розмежовуються правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочин з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

Вказаними нормами встановлюється, що за договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити фактору своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі викладеного, можна прийти до висновку, що договір факторингу становить фінансування відступлення права грошової вимоги і відмінними ознаками цього є: предмет договору (право грошової вимоги до третьої особи), зобов`язання передачі або передача грошових коштів і те, що вказана послуга надається за плату.

Тобто, основним підтвердженням передачі грошової вимоги за договором факторингу є плата за вказану послугу.

Апеляційний суд звертає увагу та наголошує, що в додатках до заяви про заміну сторони виконавчого провадження містяться платіжні документи, які і є підтвердженням оплати за договором факторингу, а вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове виконання можливо лише шляхом заміни сторони стягувана у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, документи, які було надано заявником до суду першої інстанції разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження є достатніми, належними та допустимими доказами передачі права вимоги у ТОВ «ФК «Укртехфінанс».

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є недоведеними та такими, що гуртуються на припущеннях апелянта.

Щодо доводів апеляційної скарги про припинення дії договору поруки після ухвалення в даній справі Верховним судом постанови 29 квітня 2020 року, якою змінено заочне рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Так, слід вказати, що ОСОБА_2 під час вирішення судом першої інстанції питання про заміну сторони виконавчого провадження, будь-яких заперечень, обґрунтуванням яких було б припинення дії договору поруки, на заяву не надавалось, а тому і вказане питання не висвітлено в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, така підстава відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження як припинення договору поруки є особистим трактуванням процесуальних норм апелянтом, при чому, в апеляційній скарзі не наведено аргументів, зокрема, судової практики або норм права в яких було б чітко визначено про таку підставу відмови.

Не зазначено в апеляційній скарзі і підстав з яких виходить апелянт при твердженні про припинення договору поруки, адже у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року не порушувалось питання про припинення договору поруки за яким ОСОБА_2 виступає поручителем.

Апеляційний суд наголошує на тому, що доказування в цивільному процесі полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право щодо доказування і одночасно виконують обов`язок стосовно доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказування в цивільному процесі полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право щодо доказування і одночасно виконують обов`язок стосовно доказування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Питання як про достовірність конкретного доказу, так і про достатність їх у сукупності суд вирішує у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З іншого боку, принциповим можна вважати положення щодо неможливості доказування на основі припущень.

З вищенаведеного вбачається, що висновки апелянта щодо припинення договору поруки є нічим необґрунтованим припущенням, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть спростувати висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для заміни сторони виконавчого провадження .

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому, так як апеляційний суд не вбачає порушень матеріальних та процесуальних норм права і з огляду на вказане, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду від 04 вересня 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 04 грудня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік