КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 761/40822/21

провадження № 22-ц/824/17343/202/3

07 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справіза позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Балюри Андрія Станіславовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року в складі судді Савицького О.А.,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

08.11.2023 до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Балюри А. С. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року.

Апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки всупереч положень ст. 356 ЦПК України повноваження Балюри А. С. на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не підтверджені належним чином.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

В апеляційній скарзі адвокат Балюра А. С. посилається на наявність в матеріалах справи документів, що підтверджують його повноваження як представника позивача, а саме на ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09 листопада 2021 року (том 1 а.с.10-11).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) видами адвокатської діяльності є, зокрема: представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частина третя статті 26 Закону встановлює, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Отже, зазначений Закон не ототожнює поняття «договір про надання правової допомоги» як підстава для надання такої допомоги та поняття «документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги», які є похідними від укладення договору на надання правової допомоги.

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, на підставі договору на надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката як представника у цивільному судочинстві може бути видана довіреність або ордер.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16 (провадження № 11-185апп19) вказано, що положеннями статті 26 Закону № 5076-VIвизначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, що узгоджується зі статтею 14 Правил адвокатської етики. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Так, в матеріалах справи наявний договір №10/21 про надання правової допомоги, укладений 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Балюрою А.С .

Відповідно до договору №10/21 про надання правової допомоги в пункті 5 «Строк дії Договору та інші умови» в підпункті 5.1. зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (том 2 а.с 170-171).

Інших документів на підтвердження повноважень представника позивача, апеляційна скарга та матеріали справи не містять.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу від 08.11.2023 від імені ОСОБА_1 було підписано та подано адвокатом Балюрою А.С., який не має права її підписувати, оскільки до скарги не додано документ, який посвідчує його повноваження, та ураховуючи те, що строк дії договору про надання правової допомоги на час звернення до Київського апеляційного суду із вказаною апеляційною скаргою сплив, колегія суддів вважає за необхідне повернути заяву особі, яка її подала.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, заявник має право повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 357 ЦПК України

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Балюри Андрія Станіславовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги вважати неподаною та повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

І. Т. Ящук