Справа № 216/3782/23
провадження 2/216/1841/23
РІШЕННЯ

іменем України

27 листопада 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим,-

встановив:

Представник позивача, адвокат Євтушенко А.І., звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.05.2006 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , був укладений кредитний договір №307/0506/88-211, предметом якого є кредит у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США на строк з 12.05.2006 по 11.06.2011. Згідно з п. 2.1. вищезазначеного кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодуванням збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: АДРЕСА_1 . На забезпечення виконання основного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором №307/0506/88-211 позивач ОСОБА_1 , як власник майна та майновий поручитель за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за даним кредитним договором передала в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» належне їй майно за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого був укладений іпотечний договір №307/0506/88-211-Z від 12.05.2006, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №4690. Тобто предметом даного іпотечного договору є житловий будинок загальною площею 139,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. і складається з трьох кімнат. Відповідно до умов п. 18. Договору іпотеки, договір вступає в силу з моменту його підписання (нотаріального посвідчення) і діє до повного виконання позичальником Основного зобов`язань за кредитним договором. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається забезпечення у вигляді заборони відчуження предмета іпотеки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №6447468 ( АДРЕСА_1 ), зареєстровано приватним нотаріусом Дацко Я.О. обтяження - іпотека за №3351191, іпотекодержателем якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк». У 2007 році заборгованість за кредитним договором була погашена ОСОБА_2 в повному обсязі, однак документи (квитанцій, чеків), що підтверджують сплату кредиту були втрачені боржником, а Банк не виконав свої зобов`язання щодо звернення до нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна, тому заборона є чинною, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з цим, позивач звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про надання інформації стосовно погашення заборгованості по вищевказаному кредитному договору та зняття обтяження з належного мені майна і отримала наступну відповідь, в якій було зазначено, що на даний час АКБ «ТАС-Комерцбанк» ліквідовано, за даними Фонду заборгованість за кредитним договором №307/0506/88-211 від 12.05.2006 погашена ОСОБА_2 у 2007 році та для вирішення питання для зняття заборони відчуження нерухомого майна слід звернутись до будь-якої державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса України. Отже, заборгованість за кредитним договором №307/0506/88-211 від 12.05.2006 погашена ОСОБА_2 у повному обсязі, проте банк не надіслав нотаріусу повідомлення про припинення іпотечного договору для зняття відчуження майна, а на даний час АКБ «ТАС-Комерцбанк» ліквідовано, а наявність обтяження у вигляді заборони позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном, тому позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, при цьому, посилався на ту обставину, що позивачем не доведено протиправність дій Фонду гарантування вкладів, адже кредитний договір, в забезпечення виконання якого в подальшому було укладено іпотечний договір, укладався між третьою особою, позивачем та Банком, Фонд гарантування вкладів не був стороною вказаних правочинів, з позивачем в жодні договірні відносини не вступав, тому відсутні докази порушення Фондом цивільних прав позивача, а тому слід відмовити у задоволенні позову.

Письмових пояснень по суті спору від третьої особи до суду не надходило.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.05.2006 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №307/0506/88-211, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 50 тис. дол. США на строк з 12.05.2006 по 11.06.2011. (а.с. 13-14)

Згідно з пунктом 2.1. вищезазначеного кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодуванням збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: АДРЕСА_1 .

Так, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12.05.2006 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та позивачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №307/0506/88-211-Z, відповідно до умов якого позивач, як власник майна та майновий поручитель за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за даним кредитним договором передала в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» належне їй майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №4690. (а.с. 15-16)

Згідно з інформаційною довідкою №202298096 від 04.09.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 наявне обтяження, реєстраційний номер: 3202991, підставою якого виступає договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №4690. (а.с. 17)

На заяву позивача щодо наявності/відсутності заборгованості за кредитним договором №307/0506/88-211 Листом від 02.07.2021 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомило, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» в 2007 році було перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «СВЕДБАНК», яке в подальшому в 2013 році було перейменовано в публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК». Згідно з ч. 2 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою завершення процедури ліквідації та припинення ПАТ «ОМЕГА БАНК» як юридичної особи виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів своїм рішенням від 24.10.2019 за №2711 затвердила ліквідаційний баланс станом на 10.10.2019 та звіт про завершення процедури ліквідації ПАТ «ОМЕГА БАНК», а 18.11.2019 було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1027941 про державну реєстрацію припинення ПАТ «ОМЕГА БАНК» як юридичної особи. Отже, відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідований. На виконання приписів ст. 52-1 Закону ПАТ «ОМЕГА БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання документи Банку, а також довідковий апарат до них. Відтак у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб відсутні всі первинні документи ПАТ «ОМЕГА БАНК». Проте, відповідно до електронних відомостей, наявних у Фонді, зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором №307/0506/88-211 від 12.05.2006 перед ПАТ «ОМЕГА БАНК» були виконані в 2007 році та фінансові претензії у Банку стосовно цього кредитного договору відсутні. (а.с. 18)

Згідно з відповіді Національного банку України кредитний договір (кредитна справа) від 12.05.2006 №307/0506/88-211 ОСОБА_2 та іпотечний договір від 12.05.2006 №307/0506/88-211-Z ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в описах архівних справ Банку не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором Банку не передавалися. У архівних справах Банку, а саме: актах приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку від 03.07.2015, акті про формування ліквідаційної маси Банку станом на 05.01.2016 та ліквідаційному балансі Банку станом на 10.10.2019, відсутня інформація щодо відступлення/продажу/передачі права вимоги за кредитним договором від 12.05.2006 №307/0506/88-211 ОСОБА_2 та іпотечним договором від 12.05.2006 №307/0506/88-211-Z ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . (а.с. 43)

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/26402/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_2 належним чином виконав умови кредитного договору №307/0506/88-211 від 12.05.2006, достроково повернувши кредит, інших доказів про існування заборгованості ОСОБА_2 перед банком матеріали справи не містять, як і не містять доказів відступлення права вимоги за цим кредитним договором.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора іпотека припиняється, тому вимоги позивача про припинення дії договору іпотеки та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна, суд визнає доведеним належними та допустимими доказами та вважає за необхідне їх задовольнити.

Щодо твердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що у цих правовідносинах Фонд є неналежним відповідачем через відсутність з його боку порушень прав позивача суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням конкретних фактичних обставин справи, яка розглядається суд вважає, що заявлені у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, так як спрямовані на ефективне відновлення її порушених прав.

Зокрема, до подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2023 у справі №463/7496/21.

Виходячи з викладеного, враховуючи не надання та не спростування відповідачем доказів, наданих позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 128, 131, 136, 141, 247, 258-259, 263, 265, 268, 276, 277, 279, 354-355 ЦПК України,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим - задовольнити.

Припинити дію іпотечного договору №307/0506/88-211-Z від 12.05.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №4690.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, реєстраційний номер 3351191 від 19.06.2006 про реєстрацію іпотечного договору №4690 від 12.05.2006, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, реєстраційний номер 3202991 від 12.05.2006 про накладення заборони на відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ