Номер провадження: 22-ц/813/1210/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з останнього на свою користь 3759,94 грн боргу за послуги водопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 , які надає філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС» на підставі договору №155387/ПВ-ВБС від 09 жовтня 2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків щодо оплати отриманих послуг, у відповідача за період з 01 листопада 2015 року по 01 жовтня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 3759,94 грн, які він відмовляється погасити.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

19 березня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у нього виникло з 27 червня 2017 року, після чого 09 жовтня 2017 року він уклав з позивачем договір про надання послуг №155387/ПВ-ВБС, а відтак, заборгованість яка утворилась до набуття ним права власності на вказану квартиру відноситься до попереднього її власника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що борг утворений з 27 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року є боргом відповідача, оскільки договір купівлі-продажу квартири укладено 27 червня 2017 року.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27 червня 2017 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., реєстр. №3-916. Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 червня 2017 року.

ОСОБА_1 є споживачем послуг водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 , які надає філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС» на підставі договору №155387/ПВ-ВБС від 09 жовтня 2017 року (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Як вбачається з розрахунку суми боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за період з 01 листопада 2015 року по 01 жовтня 2018 року є заборгованість в сумі 3759,94 грн.

Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630, на ОСОБА_1 , як на споживача комунальних послуг покладено обов`язок їх щомісячної оплати.

Однак, згідно правової позиції, яка викладена Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року по справі №686/6276/19, відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

При цьому договір купівлі-продажу від 27 червня 2017 року, згідно з яким позивач став власником вказаної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Також, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2015 по червня 20217 року.

Однак з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з липня 2017 по жовтень 2018 року колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Так, за договором купівлі-продажу від 27 червня 2017 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., реєстр. №3-916. Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 червня 2017 року.

Враховуючи, що 27 червня 2017 року відповідач прибав вищезазначену квартиру, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з липня 2017 по жовтень 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змісту розрахунку суми боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.42-44), за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року нараховано - 1425,38 грн, та сплачено абонентом - 712,64 грн.

Так, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягають задоволенню в сумі 712,74 грн (1425,38 грн - 712,64 грн).

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви позивачем сплатило судовий збір у розмірі 1744,80 гривень (а.с.5), а за подачу апеляційної скарги - 3153 гривень (а.с.149).

Позов задоволено частково на суму в розмір 712,74 грн, що становить 19% (712,74*100/3759,94) від загальної ціни позову, а отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 331,51 гривень, а за подання апеляційної скарги - 547,50 гривень.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 712,74 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 331,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 547,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький