Справа № 146/943/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого суддя Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Ю.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_3 -адвоката Молявчика Олексія Валерійовича до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Молявчик О.В. звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, 16 листопада 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року було розірвано. На даний час між сторонами виник спір про поділ спільного нажитого майна. Просить визнати за позивачем право власності на частку спільного із відповідачем будинковолодіння. Також просить провести поділ спільного нажитого рухомого майна подружжя, а саме передати їй у власність кавову машину Філіпс ЕР 3551/00 17 000 грн; сковорідка «Цептер» 2.7 л. 24 см 3000 грн; столовий набір на 24 персони «Bergoff Isabella» - 3500 грн.; кришталь в асортименті 9 наборів по 6 шт- 15000 грн; праска «Філіпс» - 4000 грн; мікрохвильова піч 3500 грн; мийка «Кьорхер» Німеччина 17500 грн; морозильна камера «Samsung» - 7000 грн; телевізор « Samsung» 55 UHD 4К Flat Smart TV UE55КU 6450U Series 6 30000 грн; столовий набір тарілок « Luminars SQT 10500 грн; скутер « Yamaha» - 20000 грн; ліжка з матрацами у двох дитячих кімнатах 15000 грн; пральна машина «Ariston Hotpoint» - 17000 грн; холодильник «Samsung RT 53K6330SL/UA» - 25000; садові меблі в бесідку (3 предмета) - 15000 грн; сушарка електрична стаціонарна на 35 кг, сировини 17500 грнр; кухонний комбайн «BOSCH MCM5525» 6500 грн; кухонний телевізор 10000 грн та передати у власність ОСОБА_4 кухонну меблеву стінку - 35000 грн; меблі спальня Італія - 35000 грн, духова шафа «HANSA BOESS 697622» - 15000 грн; стіл кухонний 5000 грн; бігова доріжка «Total Sports HRS T-400 MS» з масажером «Twister», гантелі - 17500 гррн.; тренажер «Лавка з верхньою тягою», 4 грифи, диски з ABS покриттям» - 10500 грн; станок для нарізання фруктів/овочів на 100 кг 5500 грн; дві газонокосарки виробництва Китай та США - 21000 грн; культиватор (Німеччина) 17500 грн; тример «Grunhelm» - 3500 грн; бензооприскувач «Forte»15 л 3500 грн; зброя 2 шт. (рушниця мисливська 28000 та рушниця з оптикою Ремінготон 40000 грн).

Оскільки, добровільної згоди не було досягнуто щодо поділу майна, ОСОБА_3 змушена звернутись до суду з метою належного його поділу.

17 липня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

11 серпня 2023 року від відповідача надійшов відзив, в якому вказав, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Позовну заяву просить залишити без задоволення.

29 серпня 2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Молявчик О.В. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Пояснив, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано ряд речей. Будинок був придбаний відповідачем ще до шлюбу, а в експлуатацію введений через 10 років після укладення шлюбу. Його довірителька на даний час перебуває у Канаді, пояснювала, що майно яке вказано в позовній заяві до її від`їзду було у відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Барвінський О.П. позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Зазначив, що майно, яке вказано позивачем в позовній заяві, зі слів відповідача було поділене між сторонами за спільною згодою. Представником позивача не надано жодних доказів щодо зазначеного майна.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду від 25 липня 2022 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 16 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпілььского районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 60 (а.с.8-9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 . Підстава набуття права власності: свідоцтво про право власності, НОМЕР_1 , 14.05.2010, Томашпільська селищна рада (а.с.10).

Так, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Приписами частин 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога щодо визнання за позивачем право власності на частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 підлягає задоволенню, а вимога про поділ спільного рухомого майна задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо даного майна, тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного.

При зверненні до суду із даним позовом позивач надав договір про надання правничої допомоги укладений між адвокатом Молявчиком О.В. та Ковальчук Т.В., квитанцію на сплату послуг, з яких видно, що загальна вартість послуг за складання процесуальних документів становить 10000 грн (с.18-19).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи наведене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу у цій справі, враховуючи, категорію та складність справи, наявність усталеної судової практики з розгляду подібних справ, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн., що буде співмірним зі складністю справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.60, 69, 70, 57, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 280, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Молявчика Олексія Валерійовича до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на частину будинковолодінння, розташованого в АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3659 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять гривень ) та витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2023 року.