КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4025/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Торгонської В.М.,
за участю сторін по справі:
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,
21.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що позивач не має можливості у повному обсязі сплачувати аліменти, оскільки згідно висновку судово-медичного експерта, позивач починаючи з червня 2021 року та по теперішній час є непрацездатним через перелічені у висновку захворювання, робота, що пов`язана із значними фізичними навантаженнями йому протипоказана, так як будь-які значні фізичні навантаження призвели б до загострення переліченої патології та скоріш за все призвели до необхідності термінового оперативного втручання у зоні хребта, з урахуванням чого позивач на даний час не має постійного доходу.
Позивач також вказує, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.04.2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 16.10.2018 року та до повноліття дітей.
З урахуванням викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
03.10.2023 року від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області надійшла відповідь щодо відомостей про доходи громадянина ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період часу з червня 2021 року по теперішній час, з якої вбачається, що за період з 2 кварталу 2021 року по 2 квартал 2023 року відсутня інформація про доходи.
23.10.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла відповідь щодо відомостей про доходи громадянина ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період часу з червня 2021 року по теперішній час, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , як отримувач пенсії, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області не перебуває та дані про особу, як найманого працівника, за період часу з 01.06.2021 року по 30.06.2023 року в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.
У судовому засіданні 18.10.2023 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання 18.10.2023 року не з`явилася, про причини поважності відсутності суд не повідомила.
Судове засідання 18.10.2023 року було відкладено на 30.11.2023 року.
У судовому засіданні 30.11.2023 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання 30.11.2023 року повторно не з`явилася, про причини поважності відсутності суд не повідомила.
Позивач зазначив у судовому засіданні 30.11.2023 року, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).
На сьогодні наявні численні рішення ЄСПЛ щодо питань, які пов`язані із захистом прав дитини, ґрунтуються як на положеннях Європейської конвенції про захист прав людини, Загальної декларації прав людини, так і на положеннях Конвенції про права дитини.
В ході огляду практики ЄСПЛ виявлено кілька типових ситуацій, де заявники не отримали адекватного правового захисту дитини всередині своєї держави.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК (2947-14).
При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» - він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до приписів ст. 197 СК України - з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до приписів ст.ст.150,180 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Таким чином, за приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Суд звертає увагу, що вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім таких доказів з боку ОСОБА_1 суду не надано та суд не приймає до уваги копію акту судово-медичного обстеження №1 від 03.04.2023 року, оскільки вказаний акт не підтверджує обставини, що у позивача наявна тяжка хвороба, яка заважає йому працевлаштуватись на роботу.
Також суд вважає, що остеохондроз не є тяжкою хворобою, яка надавала б право позивачу виконувати покладений на нього обов`язок сплачувати заборгованість по аліментам, крім того, що окрім роботи яка потребує важких фізичних навантажень, яка не є виключенням, позивач може знайти іншу роботу інтелектуального або іншого характеру, яка не вимагає важких фізичних навантажень.
Відсутність постійного доходу та неправильне нарахування розміру аліментів державним виконавцем, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів.
Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з недоведеністю та безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 05.12.2023 року.

Суддя Петренко В. С.