09.06.2023 Єдиний унікальний № 371/82/22 провадження № 2/371/123/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

00 травня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/82/22

Провадження № 2/371/123/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сідор В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що 12 червня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким він надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 1688,00 доларів США. На підтвердження цього факту відповідач ОСОБА_2 12 червня 2019 року написала дві розписки на суми 1488,00 доларів США та 200,00 доларів США, за умовами яких зобов?язалася остаточно повернути позику в повному об?ємі в термін до 12 вересня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов?язання за договором позики не виконала, кошти у встановлений у розписках термін, не повернула.

Відповідач ОСОБА_2 укладала договір позики в інтересах сім?ї та зі згоди чоловіка ОСОБА_3 , в зв?язку з чим чоловік він 07 червня 2019 року написав заяву про те, що він не заперечує проти отримання його дружиною позики в розмірі 1688,00 доларів США на сімейні потреби, тому, за правилами статті 368 ЦК України, статей 21, 60, 61 СК України, зобов?язання за цим договором є спільним зобов?язанням подружжя.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про повернення позичених коштів, в тому числі шляхом направлення письмової претензії, проте всі його звернення були проігноровані, а тому він змушений звернутися з позовом про стягнення неповернутої суми позики в судовому порядку.

Вказав, що за правилами статті 1048 ЦК України за користування позикою відповідачі повинні сплатити також проценти на рівні облікової ставки НБУ, у розмірі, що еквівалентний 73,80 доларів США, та згідно офіційного курсу НБУ на день складення позовної заяви становить 2089,87 гривень.

Також відповідно до статті 625 ЦК України відповідачі мають сплатити 3% річних від простроченої суми грошового зобов?язання у розмірі, що еквівалентний 119,87 доларів США, та згідно офіційного курсу НБУ на день складення позовної заяви становить 3394,50 гривень.

Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму заборгованості за договором позики в розмірі 1688,00 доларів США, в еквівалентному співвідношенні до гривні, що, з урахуванням офіційних даних НБУ про курс валют на день складення позовної заяви, загалом становить 47800,95 гривень.

Крім того, просив стягнути солідарно на користь позивача 2089,87 гривень нарахованих на суму позики процентів, 3394,50 гривень 3% річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов?язання.

Також, просив стягнути солідарно на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 гривень, витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач поніс та очікує понести у зв?язку з розглядом справи, у розмірі 28414,27 гривень.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 28 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно даних повідомлення Миронівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального упаравління міністерства юстиції (м. Київ) № 300/22.25-33 від 10 листопада 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Миронівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального упаравління міністерства юстиції (м. Київ) 20 жовтня 2020 року складено актовий запис за № 246 (а.с. 39).

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року провадження у справі в частині стягнення суми боргу за договром позики з ОСОБА_2 закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

31 жовтня 2022 року, відповідачу ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

09 листопада 2022 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність адресата за зазначеною адресою.

03 лютого 2023 року, відповідачу ОСОБА_3 повторно копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

10 лютого 2023 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відмову адресата в отриманні поштового відправлення.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У зв`язку з наведеним, з підстав відмови відповідача отримати судову повістку, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручено йому належним чином.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Аргументи учасників справи

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подав.

Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

12 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 надав у позику відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1688,00 доларів США.

На підтвердження факту отримання коштів відповідач ОСОБА_2 12 червня 2019 року написала те передала позивачу дві розписки, за змістом яких вона отримала від ОСОБА_1 позику у сумі 1488 доларів США та 200 доларів США, а також зобов?язалася повернути її в строк до 12 версеня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_3 07 червня 2019 року написав заяву про те, що він не заперечує проти отримання його дружиною ОСОБА_2 грошових коштів в борг від ОСОБА_1 в сумі 1688,00 доларів США на сімейні потреби.

Вказані обставини підтверджуються даними розписок ОСОБА_2 від 12 червня 2019 року та заяви ОСОБА_3 від 07 червня 2019 року (а.с. 52, 53, 54).

В зв?язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали зобов?язання з повернення позики у встановлений термін, 20 січня 2022 року позивач направив на їх адресу претензії з вимогою повернути позичені кошти у розмірі 1688,00 доларів США.

Вказана обставина підтверджується даними претензій від 20 січня 2020 року, адресованих позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , описами вкладення в поштове відправлення, накладними та фіскальними чеками від 20 січня 2022 року (а.с. 14,15,16,17).

Відповідно до офіційних даних Національного Банку України про курси валют, розміщених на сайті https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=24.01.2022&period=daily, станом на день складення позовної заяви 24 січня 2022 року, співвідношення національної валюти гривні до долара США становило 1 до 28,3181 (а.с. 59).

Розмір заборгованості за договром позики становить 1688,00 доларів США, що в перерахунку на гривню за курсом співвідношення національної валюти гривні до долара США станом на день складення позовної заяви становить 47800,95 грн.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості зі сплати процентів, нарахованих відповідно до статті 1048 ЦК України, за період з 12 червня 2019 року до 19 вересня 2019 року, розмір процентів становить 73,80 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день складення позовної заяви становить 2089,87 грн.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості зі сплати 3% річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов?язання відповідно до статті 625 ЦК України за період з 13 вересня 2019 року до 24 січня 2022 року, розмір 3% річних становить 119,87 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день складення позовної заяви складає 3394,50 грн (а.с. 9).

Відомості про сплату відповідачем заборгованості до суду не надходили.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першої статті 598 ЦК України визначено, що зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до правил статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, мотивує їх наявністю зобов?язань, правовою підставою виникнення яких являється договір позики, укладений між ним та ОСОБА_2 12 червня 2019 року, факт укладення якого підтверджується розписками, написаними нею власноручно в день укладення договору позики.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов?язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21.

Вказані висновки, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Надавши оцінку змісту розписки суд дійшов висновку, що розписка містить підтвердження факту отримання ОСОБА_2 позики від позивача у розмірі 1688,00 доларів США та зобов?язання відповідача повернути вказані кошти в термін до 12 вересня 2019 року, тому за своєю правовою природою відносини, що виникли між сторонами, є договором позики.

Так, зі змісту розписок від 12 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала у позику від ОСОБА_1 кошти у загальному розмірі 1688,00 доларів США. При цьому слово «отримала» виражає завершену дію і свідчить про отримання ОСОБА_2 коштів від позивача.

Оригінали розписок від 12 червня 2019 року наявні у позивача, приєднані ним до матеріалів справи. Розписки не містять відміток про повне або часткове повернення коштів за договором позики.

Заперечень щодо факту передачі коштів до суду не надходило, тому суд дійшов висновку, що передача коштів у розмірі 1688,00 доларів США від позивачів до ОСОБА_2 відбулася.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов?язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов?язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов?язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім?ї, створює обов?язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об?єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім?ї, а не власні, не пов?язані із сім?єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то цивільні права та обов?язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати ВерховногоСуду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім?ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов?язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Такі висновки узгоджуюся з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 травня 2021 року у справі № 641/9402/13-ц.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_3 був обізнаний з обставинами отримання та повернення його дружиною ОСОБА_2 позики у розмірі 1688,00 доларів США, надав згоду на укладення договору позики у виді заяви, в якій підтвердив, що кошти надаються у позику на сімейні потреби.

Доказів того, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім?ї, а на особисті потреби ОСОБА_2 відповідач не надав, презумпцію спільності права власності подружжя не спростував. Відтак на відповідача ОСОБА_4 покладається солідарний обов?язок по сплаті заборгованості за договором позики, отриманої його дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 5 статті 543 ЦК України, ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Відтак факт смерті ОСОБА_2 не припиняє обов?язку відповідача ОСОБА_3 щодо повернення позики і сума позики підлягає стягненню з нього.

Зі змісту розписки вбачається, що сторони визначили, що повернення всієї суми позичених коштів повинно відбутися до 19 вересня 2019 року.

Доказів повного чи часткового виконання зобов?язань за договором позики суду не надано, а тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача боргу за договором позики.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов?язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач просив стягнути заборгованість за договром позики, що була надана в іноземній валюті, в гривневому еквіваленті за курсом долара США на день складення позовної заяви.

Відтак, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договром позики в співвідношенні національної валюти гривні до долара США на день складення позовної заяви у розмірі 47800,95 грн (1688,00 доларів США х 28,3181).

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, то суд зазначає наступне.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц виклала правовий висновок, відповідно до якого «облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб?єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов?язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника».

Оскільки, договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов?язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, а тому положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані.

Позивачем здійснено розрахунок процентів в доларах США, що не відповідає діючому законодавству та викладеним вище висновкам Верховного Суду.

Відтак позовні вимоги про стягнення 2089,87 гривень процентів, нарахованих на суму позики не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, то суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов?язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц .

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Позивачем здійснено обрахунок 3% річних нарахованих на суму простроченого грошового зобов?язання відповідно до статті 625 ЦК України, в доларах США у розмірі 119,87 доларів США та заявлено вимоги щодо стягнення відповідної суми боргу у національній валюті гривні у еквівалентному розмірі згідно офіційного курсу НБУ на день складення позовної заяви.

Наведений розрахунок є арифметично вірним, а тому, з урахуванням принципу дисподитивності судового процесу, позовні вимоги щодо стягнення 3394,50 гривень 3% річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов?язання, підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду

Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за позикою в розмірі 47800,95 грн та 3% річних в розмірі 3394,50 грн ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, тому є доведеними.

Вимоги про стягнення відсотків у розмірі 2089,87 грн, нарахованих на підставі статті 1048 ЦК України, є необгрунтованими.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн, згідно з квитанцією від 19 січня 2022 року № 927С-М3Т3-7ХЕВ-А4АС (а.с.1).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 953,48 грн (47800,95 +3394,50 =51195,45 х 992,40/ 53285,32).

Вимога позивачів про стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20).

На підтвердження понесени судових витрат до позовної заяви доданий договір про надання правничої допомоги № 13/01/2022-5/2 від 13 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об?єднанням «Міжнародна адвокатська компанія «Протекта» (а.с.18-20, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Дяченка А.М. № 4959/10 від 26 липня 2012 року(а.с.21), виписка д ЄДРЮО стосовно АО «Міжнародна адвокатська компанія «Протекта» (а.с.22), ордер серії АІ № 1201462 від 21 січня 2022 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом вказаного адвокатського об?єднання Дяченком А.М. (а.с. 23), квитанція № 5К33-70Х5-КРХР-2494 від 19 січня 2022 року про спляту позивачем на рахунок АО «МАК`Протекта» 14750,00 грн за послуги згідно договору № 13/01/2022-5/2 від 13 січня 2022 року (а.с. 24).

Відповідно до пункту 4.2. договору про надання правничої допомоги № 13/01/2022-5/2 від 13 січня 2022 року (далі договір) оплата гонорару, вказаного у пунткі 4.1. даного договору сплачується клієнтом протягом 15 банківських днів з дня підписання акту та/або звіту про надані послуги в безготівковій формі на умовах передплати.

Відповідно до наведеного у пункті 4.1. розрахунку гонорару на момент укладення договору, вартість послуг становить 14750,00 грн та складається з наступного: юридична експертиза документів, консультація 1000,00 грн, узгодження правової позиції, роз?яснення способів захисту 1500,00 грн, підготовка та оформлення позовної заяви 8000,00 грн, витрати пов?язані з явкою до суду (одне судове засідання) 2250,00 грн, представництво інтересів клієнта в суді (перше судове засідання) 2000,00 грн.

Також договором передбачена необхідність оплати додаткових судових послуг у виді представництва інтересів клієтна в суді в розмірі 2500,00 грн за кожне судове засідання (крім першого засідання) (пункт 4.3. договору); 500,00 грн за кожну умовну сторінку підготовленого документу під час розгляду справи (пункт 4.4. договору); гонорар за прийняття рішення на користь клієнта у розмірі 5% від задоволеної судом суми до стягнення (пункт 4.5. договору); 2500,00 грн - витрати, пов?язані з явкою до суду, добові витрати (крім першого судового засідання) (пункт 4.6. договору).

До позовної заяви представник позивача додав розрахунок суми судових витрат, за даними якого витрати на професійну правничу допомогу, яку позивач поніс та очікує понести у зв?язку з розглядом справи, визначено у загальному розмірі 28414,27 грн, з яких 14750,00 грн витрати згідно пункту 4.1. договору, 4000,00 грн - витрати згідно пункту 4.3. договору з розрахунку за два судових засідання; 2500,00 грн витрати згідно пункту 4.4. договору з розрахунку за 5 «умовних» сторінок; 2664,27 грн витрати згідно пункту 4.6. договору з розрахунку 5 % від задоволеної судом суми.

Суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у виді юридичної експертизи документів, консультацій 1000,00 грн, узгодження правової позиції, роз?яснення способів захисту 1500,00 грн, підготовки та оформлення позовної заяви - 8000,00 грн, 1000,00 грн за 2 сторінки підготовлених під час розгляду справи письмових пояснень від 12 травня 2023 року.

В частині стягнення витрат, на оплату послуг пов?язаних з явкою до суду та витрат пов?язаних з представницвом інтересів позивача в суді (участь в судових засіданнях), то вказані витрати стягненню не підлгають, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Послуги з представництва інтересів позивача в судових засіданнях адвокатом не надавалися.

Щодо стягнення судових витрат згідно пункту 5 договору про надання правової допомоги з розрахунку 5 % від задоволеної судом суми, то вказана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 903/781/21 вказав, що "гонорар успіху", погоджений сторонами договорі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката. Зазначене узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18, відповідно до якого відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (прим.: гонорар успіху), є складовою частиною гонорару адвоката.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, а також законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак заява в частині стягнення «гонорару успіху» у розмірі 5% від задоволеної суми позовних вимог, підлягає задоволенню у розмірі 2559,77 грн (51195,45*5%).

Всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 15013,25 грн (953,48 грн+1000,00 грн + 1500,00 грн + 8000,00 грн+ 1000,00 грн+2559,77 грн).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики з урахуванням нарахованих 3% річних в розмірі 51195 гривень 45 копійок, понесені судові витрати у виді судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 15013 гривень 25 копійок, всього стягнути 66208 (шістдесят шість тисяч двісті вісім) гривень 70 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 2089 гривень 87 копійок відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук