Справа №295/5674/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі процентів за договором позики 22060,46 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.01.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 як позикодавець надав, а ОСОБА_2 , що виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 12 349,80 грн. із зобов`язанням повернення до 19.02.2017 року. На підтвердження умов договором складено розписку.

Позивач зауважує, що у зв`язку із невиконанням взятих на себе боржником зобов`язань рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.09.2017 року на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 12 349,80 грн., а також заборгованість за відсотками в сумі 3 891,03 грн., інфляційні втрати - 154,37 грн.

В подальшому рішеннями судів з відповідача стягувались відсотки за користування коштами, востаннє - рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.08.2021 року, відповідно до якого на користь позивача стягнуто грошові кошти в якості відсотків, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 9101,63 грн. за період з 16.10.2020 року по 12.07.2021 року.

Вказуючи на положення нормативних актів, що врегульовують правовідносини, засновані на договорі позики, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі процентів за договором позики на суму 22060,46 грн., нарахованих за період з 13.07.2021 року по 01.05.2023 року (652 дні), відшкодувати втрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн., судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.05.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18.01.2017 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 як позикодавець надав, а ОСОБА_2 - позичальник, отримав грошові кошти в сумі 12 349,80 грн. з умовою повернення позики до 19.02.2017 року.

Сторони погодили, що в разі не повернення боргу повністю або частково до 19.02.2017 року позичальник зобов`язується сплатити проценти у розмірі 100 % річних на суму невиконаного зобов`язання.

Рішеннями судів, які набрали законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто суму заборгованості за договором позики, а також відсотки внаслідок неналежного виконання зобов`язання за період по 12.07.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На час вирішення спору твердження позивача про подальше ухилення позичальника від взятих на себе зобов`язань будь-якими доказами не спростовано.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На переконання суду, правова природа обумовлених розпискою 100% річних на суму невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання безпосередньо стосується передбачених статтею 625 ЦК України наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків на суму 22060,46 грн. згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, із формулою якого суд погоджується, за період з 13.07.2021 року по 01.05.2023 року (652 дні).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Встановлено, що 05.04.2023 року ОСОБА_1 та адвокатське об`єднання «Танасишин, Михалевський і Партнери», в особі керуючого партнера Михалевського Ю.Р., уклали договір про надання правової допомоги.

На підтвердження повноважень адвоката Михалевського Ю.Р. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 023 від 31.10.2013 року та копію ордеру серії ВС №1180908 від 01.05.2023 року.

Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги встановлено, що правова допомога, передбачена предметом цього договору, оплачується у розмірі 1200 грн. за 1 годину роботи Виконавця.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно розрахунку очікуваних витрат на професійну правничу допомогу від 01.05.2023 року, на надання професійної правничої допомоги Виконавцем буде витрачено 10 год. без врахування технічного часу на копіювання матеріалів та поштові відправлення. Виходячи із встановленої в п.3.1 Договору ставки вартості правової допомоги у розмірі 1200,00 грн. за 1 год. роботи Виконавця, розмір витрат на професійну правничу допомогу становитиме 12000 грн.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги.

Судом враховано категорію та невелику складність даної справи, що не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, зміст заявленої позивачем позовної вимоги, предмет спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, наявність подібних судових рішень між сторонами в минулому.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги вищенаведене, а також конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за договором позики у розмірі 22060 грн. 46 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2400 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: