ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/247/21

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/968/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

відповідач: Ріпкинська селищна рада

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області у складі судді Павленко О.В. від 10 травня 2023 року, місце ухвалення рішення смт. Ріпки, дата складання повного тексту рішення - 10 травня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ріпкинської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом до Ріпкинської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,, в якому просили стягнути з відповідача на користь: позивача ОСОБА_1 10 000 грн., в рахунок повного відшкодування моральної шкоди та 669 грн. 90 коп., в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди; на користь позивача ОСОБА_2 8 000 грн. в рахунок повного відшкодування моральної шкоди та 11 672 грн. 90 коп., в рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_1 , вказували, що після смерті сестри позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 мала намір отримати спадщину, проте, дізналася, що Ріпкинською селищною радою земельна ділянка площею 0,2000 га, яка належала померлій, була вилучена та надана у власність іншій особі, чим позивачам завдано матеріальну та моральну шкоду. Позивачі в обґрунтування спричиненої моральної шкоди в позовній заяві зазначали, що вони відчувають душевний неспокій, образу, сором, і перебувають у стресовому стані внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування. З підстав неправомірних рішень сільської ради, як стверджували позивачі, з метою відновлення порушених прав, вони були змушені витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження незаконних дій, на відшкодування судових витрат, відчули та відчувають себе приниженими і морально пригніченими. Позивачі посилалися на те, що в результаті протиправних дій відповідача у них погіршився стан здоров`я. Позивач ОСОБА_1 вказувала, що в результаті протиправних дій відповідача, вона була змушена звертатися за медичною допомогою та їй було встановлено діагнози: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність II ст. Гіпертонічна хвороба II ст. Постхолецистентомічний синдром (холецистектомія 1991 р.), цереброваскуляторна хвороба, атеросклероз судин головного мозку, помірний атакстичний синдром, двобічний гонартроз. ОСОБА_1 зазначала, що через захворювання, їй необхідно приймати ліки від тиску та болі в шлунку. ОСОБА_2 вказувала, що в результаті протиправних дій відповідача, вона була змушена звертатися за медичною допомогою, та їй було встановлено діагнози: сечокислий діатез, ЖКХ, хронічний калькульозний холецестит, кіста печінки, остеохондроз шийного відділу хребта, цервікраніалгія, м`язево тонічний синдром, гіпертонія І ст. ризик 2., вертебральний артроз шийного відділу.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.05.2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ріпкинської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково. Судом стягнуто з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та 85 грн. 10 коп. - в рахунок часткового відшкодування сплаченого судового збору. У решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.05.2023 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції від 10.05.2023 року ухвалено судом із порушенням принципів справедливості, неупередженості, та є таким що ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права. Із посиланням на статті: 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, п.3, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, апелянти зазначають, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги їх доводів щодо заподіяння позивачам неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає в тому, що вони постійно відчувають душевний неспокій, образу, сором, перебувають у стресовому стані внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, з метою відновлення порушених прав, змушені витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження незаконних дій, на відвідування судових засідань, внаслідок неправомірних дій відповідача у них погіршився стан здоров`я, і вони змушені витрачати кошти на ліки. Апелянти стверджують, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог їх позову щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, та обмежився стягненням лише на користь одного позивача - ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., але моральна шкода заподіяна обом позивачам, і у значно більшому розмірі. Апелянти в апеляційній скарзі вказують, що судове засідання суду першої інстанції 10.05.2023 року проводилось без участі ОСОБА_2 . За доводами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції від 10.05.2023 року є незаконним, оскільки необхідно вирішити питання щодо проведення медичної експертизи.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.05.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Ріпкинської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.241, 242, 243), сторони по справі отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_3 (а.с.17,18).

Рішенням двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян, було припинено право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га, із зарахуванням даної земельної ділянки до земель запасу сільської ради (а.с.13).

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, цивільна справа №743/213/21. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просила: визнати недійсним та скасувати рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян, яким припинено право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га, зараховано дану земельну ділянку до земель запасу сільської ради; визнати недійсним та скасувати рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 (кадастровий номер :01:001:0143) площею 0,9533 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Буянки Ріпкинського району Чернігівської області, та надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0143 площею 0,9533 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель комунальної власності Вишнівської сільської ради, розташованої у межах населеного пункту на території Ріпкинського району Чернігівської області; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0143, площею 0,9533 га, для ведення особистого селянського господарства, Чернігівська область, Ріпкинський район, с.Буянки, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2018 року державним реєстратором Ріпкинської РДА Чернігівської області за реєстраційним номером 244, номер запису про право власності 25265708.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.05.2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано незаконним та скасовано рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га та зарахування її до земель запасу сільської ради. У задоволені решти вимог ОСОБА_1 , судом відмовлено. Стягнуто із Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 227 грн. судового збору. (а.с.256-261, 262-266).

Згідно ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки факт незаконності рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян, в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га та зарахування її до земель запасу сільської ради, встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, даний факт не потребує доказування при розгляді даної цивільної справи.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що після смерті сестри позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 мала намір отримати спадщину, проте, дізналася, що Ріпкинською селищною радою земельна ділянка площею 0,2000 га, яка належала померлій, була вилучена та надана у власність іншій особі, чим позивачам завдано матеріальну та моральну шкоду. Позивачі в обґрунтування спричиненої моральної шкоди в позовній заяві зазначали, що вони відчувають душевний неспокій, образу, сором, і перебувають у стресовому стані внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування. З підстав неправомірних рішень сільської ради, як стверджували позивачі, з метою відновлення порушених прав, вони були змушені витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження незаконних дій, на відшкодування судових витрат, відчули та відчувають себе приниженими і морально пригніченими. Позивачі посилалися на те, що в результаті протиправних дій відповідача у них погіршився стан здоров`я. Позивач ОСОБА_1 вказувала, що в результаті протиправних дій відповідача, вона була змушена звертатися за медичною допомогою та їй було встановлено діагнози: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність II ст. Гіпертонічна хвороба II ст. Постхолецистентомічний синдром (холецистектомія 1991 р.), цереброваскуляторна хвороба, атеросклероз судин головного мозку, помірний атакстичний синдром, двобічний гонартроз. ОСОБА_1 зазначала, що через захворювання, їй необхідно приймати ліки від тиску та болі в шлунку. ОСОБА_2 вказувала, що в результаті протиправних дій відповідача, вона була змушена звертатися за медичною допомогою, та їй було встановлено діагнози: сечокислий діатез, ЖКХ, хронічний калькульозний холецестит, кіста печінки, остеохондроз шийного відділу хребта, цервікраніалгія, м`язево тонічний синдром, гіпертонія І ст. ризик 2., вертебральний артроз шийного відділу (а.с.25-39,41).

Ухвалами Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.09.2022 року за клопотаннями позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про проведення судово-медичних експертиз, у даній справі було призначено судово-медичні експертизи, проведення яких було доручено експертам Комунального закладу Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертів судом було поставлено наступні питання: 1. Чи є причинно-наслідковий зв`язок між хвилюваннями (нервовим напруженням) та виникненням зазначених в мотивувальній частині ухвали захворювань у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .? 2. Чи мали суттєвий вплив на загострення зазначених в мотивувальній частині захворювань хвилювання з приводу неправомірних дій відповідача? (а.с.175-176, 177-178).

01.11.2022 року на адресу Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшла відповідь від Комунального закладу Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи №01-47/795 від 26.10.2022 року, в якій зазначено, що вирішення жодного із поставлених у вищевказаних ухвалах питань не є компетенцією судово-медичного експерта, що відповідно до п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України, змушує експерта відмовитись від відповіді на поставлені судом запитання, та повернути ухвали суду разом з матеріалами справи, без виконання (а.с.180).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 10.05.2023 року, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на відсутність у матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження заподіяння позивачам матеріальної шкоди, та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіянням матеріальної шкоди позивачам, і за даних обставин, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог заявленого позивачами позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача ОСОБА_1 про спричинення їй моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях, образах, соромі, стресах, внаслідок неправомірного рішення органу місцевого самоврядування. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем ОСОБА_1 до відшкодування розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн. достатніми доказами не обґрунтований, і не відповідає фактичним обставинам справи. За даних обставин, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , в сумі 1 000 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Ріпкинської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про їх безпідставність. При цьому, суд зазначив у рішенні від 10.05.2023 року, що жодних документів на підтвердження права на спадкування після померлої ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду надано не було, та не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення, невизнання прав, свобод чи законних інтересів позивача ОСОБА_2 з боку Вишнівської сільської ради, правонаступником якої є Ріпкинська селищна рада.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги їх тверджень щодо заподіяння позивачам неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає в тому, що вони постійно відчувають душевний неспокій, образу, сором, перебувають у стресовому стані внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, з метою відновлення порушених прав, змушені витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження незаконних дій, на відвідування судових засідань, внаслідок неправомірних дій відповідача у них погіршився стан здоров`я, і вони змушені витрачати кошти на ліки. Апелянти стверджують, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог їх позову щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, та обмежився стягненням лише на користь одного позивача - ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., але моральна шкода заподіяна обом позивачам, і у значно більшому розмірі.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 15 ЦК України, яка регламентує право на захист цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи із положень статей: 1173, 1174 ЦК України, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, є правопорушення, що включає, як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Підстави цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу або орган місцевого самоврядування.

Приписами ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.05.2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано незаконним та скасовано рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га та зарахування її до земель запасу сільської ради. У задоволені решти вимог ОСОБА_1 , судом відмовлено. Стягнуто із Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 227 грн. судового збору. (а.с.256-261, 262-266).

Згідно ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки факт незаконності рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян, в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га та зарахування її до земель запасу сільської ради, встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, даний факт не потребує доказування при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті, а саме, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача про стягнення моральної шкоди, прийнято до уваги доводи позивача ОСОБА_1 про завдання їй моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях, образах, соромі, стресах, внаслідок неправомірного рішення органу місцевого самоврядування, яке було в подальшому скасовано судом, як безумовні.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що при визначенні розміру морального відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь глибини моральних страждань позивача ОСОБА_1 .

Виходячи із вищезазначених норм права, які регламентують спірні правовідносини, приймаючи до уваги роз`яснення п.3,п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також виходячи із засад виваженості, розумності, співмірності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , необхідно збільшити до 4 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що враховуючи відсутність у матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження заподіяння позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди, та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіянням матеріальної шкоди, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача про стягнення на її користь матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Ріпкинської селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що дані позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, оскільки жодних документів на підтвердження права на спадкування після померлої ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду подано не було. При цьому, судом першої інстанції вказано, що з матеріалів справи не вбачається, в чому саме полягає порушення, невизнання прав, свобод чи законних інтересів позивача ОСОБА_2 з боку Вишнівської сільської ради, правонаступником якої є Ріпкинська селищна рада.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначеного висновку суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки жодних документів на підтвердження права на спадкування після померлої ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_2 суду надано не було. При цьому, позивачем ОСОБА_2 не доведено тих обставин, що рішенням двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26.02.2018 року Про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку зі смертю громадян, в частині припинення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у розмірі 0,2000 га та зарахування її до земель запасу сільської ради, порушено права позивача ОСОБА_2 , та не зазначено, в чому саме це порушення полягає.

Доводи апеляційної скарги вказують, що судове засідання суду першої інстанції 10.05.2023 року проводилось без участі позивача ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 10.05.2023 року, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з березня 2021 року, і як вказав суд першої інстанції у рішенні від 10.05.2023 року, в судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.203), від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи; в попередніх судових засіданнях свої позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити.

За доводами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції від 10.05.2023 року є незаконним, оскільки необхідно вирішити питання щодо проведення медичної експертизи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалами Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.09.2022 року за клопотаннями позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про проведення судово-медичних експертиз, у даній справі було призначено судово-медичні експертизи, проведення яких було доручено експертам Комунального закладу Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертів судом було поставлено наступні питання: 1. Чи є причинно-наслідковий зв`язок між хвилюваннями (нервовим напруженням) та виникненням зазначених в мотивувальній частині ухвали захворювань у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,/ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .? 2. Чи мали суттєвий вплив на загострення зазначених в мотивувальній частині захворювань хвилювання з приводу неправомірних дій відповідача? (а.с.175-176, 177-178).

01.11.2022 року на адресу Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшла відповідь від Комунального закладу Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи №01-47/795 від 26.10.2022 року, в якій зазначено, що вирішення жодного із поставлених у вищевказаних ухвалах питань не є компетенцією судово-медичного експерта, що відповідно до п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України, змушує експерта відмовитись від відповіді на поставлені судом запитання, та повернути ухвали суду разом з матеріалами справи, без виконання (а.с.180).

Як вбачається із вищенаведеного, судом першої інстанції було задоволено клопотання позивачів про проведення судово-медичної експертизи, і в порядку приписів статей: 103,104 ЦПК України, і з даного приводу судом 29.09.2023 року було постановлено відповідні ухвали (а.с.175-176, 177-178). При цьому, 01.11.2022 року на адресу Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшла відповідь від Комунального закладу Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи №01-47/795 від 26.10.2022 року, в якій зазначено, що вирішення жодного із поставлених у вищевказаних ухвалах питань не є компетенцією судово-медичного експерта (а.с.180).

Згідно матеріалів справи, інших клопотань щодо призначення відповідних судових експертиз по справі стороною позивачів в ході судового розгляду даної справи, не заявлялось.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, в контексті приписів статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , враховуючи часткове задоволення вимог її позову про стягнення моральної шкоди, а саме, у розмірі 4 000 грн., підлягає 339 грн. 59 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат в суді першої інстанції по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.65). Розрахунок наступний: 908 грн. х 37,4% (задоволено судами позовні вимоги ОСОБА_1 ) = 339 грн. 59 коп.

Стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги, а саме, на 28,4%, підлягає 386 грн. 80 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.237). Розрахунок наступний: 1 362 грн. х 28,4% (задоволено апеляційним судом вимоги апеляційної скарги щодо ОСОБА_1 ) = 386 грн. 80 коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_1 , необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_2 , необхідно залишити без задоволення. При цьому, рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року, необхідно змінити, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 4 000 (чотирьох тисяч) грн. Також необхідно рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року, змінити, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, до 339 (триста тридцять дев`ять) грн. 59 коп.

В іншій частині рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року, необхідно залишити без змін, із зазначених вище у даній постанові підстав.

В порядку положень статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 386 (триста вісімдесят шість) грн. 80 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_1 - задовольнити частково, апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року, змінити, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 4 000 (чотирьох тисяч) грн.

Рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року, змінити, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, до 339 (триста тридцять дев`ять) грн. 59 коп.

В іншій частині рішення Ріпкинського районого суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Ріпкинської селищної ради на користь ОСОБА_1 386 (триста вісімдесят шість) грн. 80 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 08.12.2023 року.

Головуючий: Судді: