Справа № 525/51/23
Провадження №2/525/72/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2023 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судового засідання Хоменка М.М.,

з участю представника позивача адвоката Серебрянікова В.Є.,

представника відповідача адвоката Данильчука С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Серебряніков Віктор Євгенович, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Серебрянікова В.Є., звернулася до Великобагачанського районного суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про повернення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.11.2022 позивачем були сплачені на банківський рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 53000 грн. з призначенням платежу оплата за товар. Між сторонами товари для їх придбання не узгоджувалися, будь-які усні чи письмові домовленості щодо цього відсутні. Позивач в особі свого представника 19.12.2022 направила на адресу відповідача заяву про повернення коштів, яка отримана відповідачем 05.01.2023, але кошти до цього часу не повернуті. Посилаючись на безпідставність набуття відповідачем грошових коштів належних позивачу, просила суд стягнути з відповідача на її користь 53000 гривень та судові витрати понесені по справі на загальну суму 13219,10 грн.

Ухвалою суду від 30.01.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов.

23.02.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача ФОП ОСОБА_2 , в особі його представника адвоката Данильчука С.Г., у якому відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про повернення коштів відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач посилається на те, що у листопаді 2022 року позивач зробила замовлення на поставку бензинової міні-електростанції «Kronwerk 7500Е кВт» загальною вартістю 58000 грн. З метою бронювання товару позивачкою було сплачено попередню оплату у розмірі 5000 грн. 15.11.2022 міні-електростанція була доставлена за адресою: вул. Липківського, 37-В, оф. 1007, м. Київ (ЖК «Династія») та виписано видаткову накладну №04324. Після поставки товару, він був прийнятий позивачем та проведено доплату його вартості у розмірі 53000 грн. Посилається на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому позов задоволенню не підлягає.

07.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Серебрянікова В.Є., згідно якої позивач підтверджує той факт, що вона дійсно у листопаді 2022 року здійснила замовлення електрогенераторної установки «Kronwerk 7500Е кВт» та оплатила її вартість 5000 грн., платіж було здійснено на рахунок ФОП ОСОБА_3 з призначенням «передоплата за генератор». Позивач вважала, що продавцем генератора є саме особа на рахунок якої були сплачені кошти. 15.11.2022 позивач прийняла генератор у м. Києві, під час передачі генератора товаросупровідних документів не отримала, документи не надані до цього часу. Перед доставкою генератора, позивач домовлялася про придбання рубильника до генератора, що відображено у листуванні, саме за цей товар згодом було здійснено доплату у розмірі 53000 грн. на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2 із призначенням платежу «оплата за товар», доплата за рубильник була здійснена до поставки генератора, хоча у той самий день. Водночас конкретна модель рубильника сторонами узгоджена не була, у зв`язку з тим, що під час першого тестового увімкнення генератора ( після заправки) сталося його займання. Позивач звернулася до менеджера продавця та відвезла пошкоджений генератор на склад про який зазначив менеджер продавця, для проведення огляду/експертизи. Оскільки генератор був пошкоджений ( згорів), а продавець/менеджер фактично відмовився надавати будь-які висновки за наслідками огляду, потреба у придбанні рубильника до генератора у позивача відпала. Враховуючи те, що сторонами не було узгоджено конкретний рубильник до генератора, позивач звернулася до відповідача з претензією про повернення коштів, яка залишилася без належного реагування. Враховуючи те, що між сторонами не було узгоджено предмет договору, що є істотною умовою будь-якого договору, договір між сторонами є неукладеним, а тому відповідачем безпідставно отримано грошові кошти у сумі 53000 грн., які підлягають поверненню позивачу. З цих підстав позивач просила позов задовольнити.

14.03.2023 на адресу суду надійшли заперечення відповідача ФОП ОСОБА_2 , в особі його представника адвоката Данильчука С.Г., на відповідь на відзив, у яких відповідач посилається на те, що між сторонами було узгоджено поставку генератора, позивачем було здійснено передоплату, а у день поставки, після отримання товару було доплачено за генератор 53000 грн., умови договору виконані сторонами. Вихід генератора з ладу не є предметом спору у даній справі. Дійсно між сторонами мало місце листування щодо придбання рубильника до генератора, але згоди в цій частині сторони не досягли. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання про виклик та допит свідка.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Серебряніков В.Є. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив, що позивач у мережі «Інтернет» знайшла оголошення про продаж генератора, з даного приводу велося листування через додаток Viber та усне спілкування по телефону. Велося листування з приводу придбання генератора та рубильника до нього, обговорювалася загальна сума покупки - 58000 грн. позивач вважала, що спілкується з продавцем, оскільки передплата здійснена на ФОП ОСОБА_3 , саме його позивач вважала продавцем генератора. Враховуючи, що 53000 грн. сплачені на ім`я відповідача, вважала, що це вартість рубильника до генератора. Між сторонами не було узгоджено всіх істотних умов договору поставки рубильника до генератора, тому договір у цій частині є неукладеним, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у сумі 53000 грн.

Представник відповідача адвокат Данильчук С.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що фактично між сторонами було укладено договір поставки бензинової міні-електростанції «Kronwerk 7500Е кВт» загальною вартістю 58000 грн. Сторонами досягнуто згоди, що для бронювання товару необхідно сплатити передоплату у сумі 5000 грн., а після поставки товару доплатити його вартість. Позивачем листування та спілкування по телефону велося з менеджером ОСОБА_4 , продавцями є фізичні-особи підприємці, які здійснюють діяльність від імені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідачем були виконані умови договору поставки та поставлено позивачу замовлений та оплачений товар, що підтверджується видатковою накладною, але вона не підписана з тих підстав, що на день поставки товару була відсутня електроенергія та не було можливості здійснити її друк, дане питання також обговорювалося між сторонами. Згідно видаткової накладної постачальником є магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », підпис на ній ФОП ОСОБА_2 .

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів у справі, суду пояснив, що позивачем у справі є його дружина. На початку листопада 2022 року він через мережу Інтернет знайшов оголошення про продаж генераторів та обладнання до них. Оскільки мав намір придбати електрогенератор, зателефонував за вказаним в оголошенні номером телефону, також вів листування з приводу придбання товару через мобільний додаток Viber, підтвердив достовірність листування, копії якого знаходяться у матеріалах справи. Спілкування вів він особисто, домовлявся про придбання двох одиниць товару, а ціна узгоджувалася загальна 58000 грн., скільки окремо коштує генератор, а скільки рубильник йому не відомо. Для придбання генератора, його потрібно було забронювати та сплатити передоплату в сумі 5000 грн., що він і зробив з рахунку своєї дружини, позивача у справі. Марку генератора він не пам`ятає, окремо на нього ціну не узгоджували, домовлялися про терміни поставки, але вони переносилися, також у ході виконання умов договору змінювалася модель генератора. Рубильник мав бути поставлений за кілька днів після генератора. Стверджує, що у ході спілкування щодо придбання товару була узгоджена загальна вартість замовленого товару - 58000 грн. за придбання генератора та рубильника до нього, погоджували не конкретну модель, а потужність. Генератор за узгодженою адресою привезли невідомі йому люди, залишили на вулиці, жодних документів на товар не було. Поставка товару була здійснена після 14 години, а 53000 гривень на рахунок відповідача були сплачені у цей самий день, але до поставки товару. Поставка рубильника до генератора виконана не була.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі докази зібрані по справі приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 15.11.2022 на рахунок одержувача ФОП ОСОБА_2 сплатила 53000 грн. з призначенням «оплата за товар», що підтверджується квитанцією 0.0..1, дата проведення операції 15.11.2022 о 15:02:41 ( а.с. 6). Зазначена інформація також підтверджується копією меморіального ордеру №@2PL080001 від 15.11.2022 ( а.с. 44).

Згідно платіжної інструкції №63 від 02.11.2022 ФОП ОСОБА_1 сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_3 5000 грн. з призначенням платежу « передоплата за генератор» ( а.с. 45).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій ( електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін майно у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 753/20633/15-ц.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14).

Відповідно до положень ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві ( ст. 664 ЦК України).

Згідно копії листування, судом встановлено, що між сторонами було узгоджено придбання міні-електростанції бензинової «Kronwerk 7500Е 6 кВт / 6,5 кВт 220» (генератор), порядок її оплати та поставки. Товар був отриманий покупцем. Придбаний позивачем генератор вийшов з ладу ( а.с. 47-59; 84-87). Дійсність та достовірність листування підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 . Придбання міні-електростанції визнається та не оспорюється стороною позивача.

Отже, як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Суд критично ставиться до тверджень позивача про безпідставність отриманої відповідачем суми коштів, оскільки будь-яких належних у розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказів безпідставного отримання грошових коштів, позивачем суду не надано.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то до них не може бути застосована ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи заяву представника відповідача адвоката Данильчука С.Г. про надання доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Серебряніков Віктор Євгенович, РНОКПП НОМЕР_2 , Адвокатське об`єднання «МЕНТОРС», адреса робочого місця адвоката: вул. Руставелі Шота, 16, пов. 9, прим. 28, адреса для листування: а/с 101, м. Київ, Київ-54, 01054, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №947 від 08.09.2012;

відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

представник відповідача: адвокат Данильчук Сергій Григорійович, адреса робочого місця адвоката: вул. Римарська, 22, оф. 39-3, м. Харків; адреса для листування: АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4926 від 25.09.2020.

На виконання п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України, призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 08 год. 00 хв. 15 червня 2023 року. Встановити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 05.06.2023.

Повне рішення суду складено 09.06.2023.

Суддя Я.В. Прасол