Справа № 282/1152/23
Провадження № 2/282/256/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року

смт.Любар

Суддя Любарського районного суду Житомирської області Носач В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє ОСОБА_4 , до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів - адвокат Гіщинський І.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з АТ "Страхова група "ТАС" (приватне) на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 234 000,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та 52000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивачів зазначає, що 12.02.2022 близько 22 год. 40 хв. за адресою вул.Центральна с.Велика Волиця Житомирського району Житомирської області відбулася ДТП, в якій водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 , виїхала за межі дороги в лівий кювет, де відбувся з`їзд автомобіля в ставок та його перекидання. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих ушкоджень загинула на місці події.

13 лютого 2022 року за фактом ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 з кваліфікацією ч.4 ст.286-1 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на дату подання позову до суду Корольовським районним судом міста Житомира здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу -автомобіля марки «Ореl Astra» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 була застрахована у встановленому законом порядку в АТ «СГ «ТАС» (приватне), то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачам у зв`язку із смертю ОСОБА_6 у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика.

Позивач ОСОБА_1 є особою, яка має право в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 , оскільки на день смерті діти перебували на утримання матері - ОСОБА_6 та мали право на одержання від неї утримання.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений законом строк представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. У поданому відзиві зазначено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/1636819, порядок і умови виплати страхового відшкодування за яким регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, особи, які мають право на отримання відшкодування, зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Представником відповідача зазначено, що для отримання страхового відшкодування позивачу необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в передбаченому законом порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди.

Позивач станом на 11.10.2023 не звертався до АТ «СГ «ТАС (приватне) для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення позивача до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було.

На даний час АР «СГ «ТАС (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню №0000098.

Відсутність інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто на момент розгляду даної справи позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату.

Представник відповідача зазначає що, оскільки кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, не завершене, по даній справі відсутній вирок суду, який набрав законної сили, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП, обставини ДТП, в порядку п.36.2, ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення строків на виплату страхового відшкодування у зв`язку з чим вимога позивача є передчасною та необґрунтованою, яка грубо порушує норми матеріального права.

Відповідач зазначає, що позивач безпідставно та необґрунтовано всупереч нормам матеріального та процесуального права та позиції Верховного суду України просить стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 286000,00 грн. за спричинену шкоду згідно Поліса АТ/1636819 не взявши до уваги, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) уже сплатило на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 13000,00 грн., по 6500,00 грн. А тому, вважає, що вимога позивача про стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 286000,00 грн. страхового відшкодування (при тому, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) уже сплатило ОСОБА_1 6500,00 грн. та ОСОБА_7 6500,00 грн. страхове відшкодування), який перевищує страхову суму (260000,00 грн. на одного потерпілого), передбачену полісом №АТ/1636819 є грубим порушенням норм матеріального права, зокрема ст.9, ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правової позиції Верховного Суду.

Крім того, представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке мотивоване тим, що вимога позивача про стягнення 30000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та явно завищеною, оскільки справа не є складною виходячи з розміру позовних вимог, справа слухається в спрощеному порядку без виклику сторін, а витрати на правничу допомогу 30000, грн. є неспівмірними.

Зазначає, що стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 30000,00 грн. витрат на правову допомогу є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату не встановлено та не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплати), в договорах про надання професійної правничої (правової) допомоги не зазначено порядок сплати правової допомоги та замовлення про надання професійної правничої допомоги підписане повіреними між собою.

Разом з відзивом представником відповідача надіслано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням (Вироком) по досудовому розслідуванні №00000098 передбаченому ч.4 ст.286-1 КК України.

11.12.2023 ухвалою суду клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі залишено без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, судом встановлено наступне.

18 квітня 2022 року відділом розслідування злочинів у сфері транспорту надано відповідь №33аз/24-22, з якої слідує, що 12.02.2022 близько 22 год. 40 хв. водій ОСОБА_5 керувала автомобілем «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 по вул.Центральній в с.Велика Волиця Любарської ОТГ Житомирського району Житомирської області в напрямку с.Мотовилівка, виїхала за межі дороги в лівий кювет, де відбувся з`їзд автомобіля в ставок та його перекидання.

Внаслідок вказаної ДТП водія ОСОБА_5 з отриманими тілесними ушкодженнями госпіталізовано до Любарської ЦРЛ, а пасажир автомобіля ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження від чого загинули на місці.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 за ч.4 ст.286-1 КК України.

13.02.2022 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом №АТ1636819, страховик є діючим членом МТСБУ.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 стверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №46.

Довідка видана обласним бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради вказує, що причиною смерті ОСОБА_6 є утоплення у воді.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 стверджується, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , актовий запис №1.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 стверджується, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , актовий запис №8.

13 листопада 2018 року заочним рішенням Любарського районного суду №282/1461/18, шлюб, зареєстрований 24 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любарського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №27, між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_12 . Дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 залишено для проживання з матір`ю.

Із рішення Любарського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2022 року №282/423/22 слідує, що ОСОБА_10 позбавлений батьківських прав відносно свої дітей.

Рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області №200 від 04 жовтня 2022 року надано малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини позбавленої батьківського піклування. Дитину влаштовано під опіку до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області №201 від 04 жовтня 2022 року надано малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини позбавленої батьківського піклування. Дитину влаштовано під опіку до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження №61-320св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21) від 21 квітня 2022 року.

З огляду на зазначене не звернення потерпілого до страховика з досудовою вимогою про виплату страхового відшкодування не позбавляє його права звернутися з такими вимогами у судовому порядку, тому доводи відповідача щодо передчасного звернення до суду із таким позовом є необґрунтованими.

Також суд відхиляє твердження представника АТ «СГ «ТАС» (приватне), що для розгляду даного позову є обов`язкова наявність встановлення вини водія у скоєнні ДТП, оскільки такі доводи не відповідають нормам чинного законодавства.

У даній справі не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_6 або непереборної сили.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Таким чином, в справі, що розглядається, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить: 6500,00 грн. х 12 місяців = 78 000 грн.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 стверджується, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , її батьками записані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

ІНФОРМАЦІЯ_11 в смт.Любар у віці 54 роки померла ОСОБА_15 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , актовий запис №199.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , актовий запис №1.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками записані ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , актовий запис №8.

Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_6 є: доньки загиблої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та батько ОСОБА_14 .

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, в порядку п.27.3 Закону №1961-ІV становить: 78000:3 = 26000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 52000,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою підлягають задоволенню.

За змістом абзацу 1 частини першої та частини другої ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

На час смерті, ОСОБА_6 мала на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , а тому, ОСОБА_1 , яка є опікуном неповнолітніх дітей, претендує на страхове відшкодування в інтересах дітей, пов`язане із втратою годувальника.

Відповідно до п. 27.2. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.5. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

В матеріалах справи мається Поліс № АТ1636819, однак в ньому не зазначено ліміт відповідальності відповідача.

Проте, розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (на час видачі Полісу № АТ1636819) визначено наступні суми за договорами обов`язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 130 тис. грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих - 260 тис. грн.

За таких обставин, судом встановлено, що ліміт відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить мінімум 260 тис. грн. Наведені обставини учасниками справи не оспорюються.

Позивачем заявлена загальна сума страхових відшкодувань в розмірі 286000,00 грн., яка складається з моральної шкоди в сумі 52000 грн. та страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в сумі 234000,00 грн., що перевищує страхову суму.

Крім того, як стверджується платіжним дорученням від 12.06.2023 №3342567 ПАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувала по договору №АТ1636819 від 25.10.2021 ОСОБА_14 6500 грн.

Згідно платіжного доручення від 12.06.2023 №3342566 ПАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувала по договору №АТ1636819 від 25.10.2021 ОСОБА_1 6500 грн.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника підлягають частковому задоволенню в сумі - 195000,00 грн. (260000,00 грн. - 6500 грн. (сума відшкодована ОСОБА_14 ) - 6500 грн. (сума відшкодована ОСОБА_1 ) - 52000,00 грн. (страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою) = 195000,00 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в межах ліміту відповідальності страховика, що становить 247000 грн., яка складається із 52000 грн. моральної шкоди та 195000 грн. в зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору на користь держави слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2469,90 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зважаючи на клопотання представника позивача щодо продовження строку надання доказів сплати судових витрат, непов`язаних із наданням правничої допомоги, при ухваленні рішення не вирішує питання стягнення даних судових витрат.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та 52000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) в дохід Держави 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 90 копійок судового збору, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: казначейство України; рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (приватне), місце знаходження: вул.Брацлавська, 62 м Вінниця, .

Головуючий суддя В.М. Носач