Провадження №2/523/5558/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 29.11.2020 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus GX 470», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Great Wall», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Представник позивача зазначає, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 року відповідача ОСОБА_1 , визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована не була, потерпілий звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

На підставі Наказу у справі 72626 МТСБУ відшкодувало потерпілому збитки, а відтак, позивач отримав право регресної вимоги до відповідача. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі: 130 000 гривень, витрати на встановлення розміру збитків у суму: 1 550 грн., та витрати по сплаті судового збору у сумі: 2 270 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року цивільну справу направлено до Суворовського районного суду м. Одеси, відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року позовну заяву Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу -задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі: 131 550 грн.00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду, у розмірі: 2 270 грн. (а.с.48-49).

В подальшому, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хоменко Сергія Олександровича про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року у справі № 947/37303/21.

Поновлено ОСОБА_1 строки на подання заяви про перегляд заочного рішення від 24 травня 2022 року.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року у справі № 947/37303/21 за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу - скасовано.

Розгляд справи призначено на 22.11.2023 року.

На адресу суду 11.10.2023 року (вх. № 29360) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача адвокат Хоменко Сергія Олександровича зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав неправомірності подання даного позову. Представник зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від обов`язку виплати суми страхового відшкодування на підставі п.13.1 ст. 13 ЗУ № 1961-IV, оскільки станом на день скоєння ДТП являвся учасником бойових дій та відповідно на день ДТП і станом на цей час є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому підтвердження факту перебування відповідача на момент вчинення ДТП у статусі учасника бойових дій та особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, свідчить про безпідставність позовних вимог позивача. Представник зазначає, що дійсно власником транспортного засобу «Lexus GX 470», номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтво про реєстрацію ТЗ є батько відповідача ОСОБА_3 , однак фактичним володільцем та користувачем ТЗ є сам ОСОБА_1 , який у свою чергу на законних підставах керував автомобілем. Представник зазначає, що 23.12.2024 р. Конституційний Суд України прийняв рішення № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п.13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якого, відповідач є таким, що звільнений від відповідальності щодо регресної вимоги на підставі п.13.1 ст. 13 ЗУ № 1961-IV.

З урахуванням викладеного представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі: 25 000 грн. До відзиву на позовну заяву представником надані документи на підтвердження обставини викладених у відзиві (а.с.124-126; 127-134).

Не погоджуючи з відзивом на позов, представником позивача 16.10.2023 року подано відповідь на відзив, згідно якої представник просить позов задовольнити та відхилити аргументи викладені у відзиві. В обґрунтування власної позиції, представник позивача зазначив, що до норми Закону на яку посилається відповідач віднесена наступна категорія: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобам, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності. Представник зазначає, що дія закону на відповідача не поширюється, оскільки. відповідач керував ТЗ, який йому на праві власності не належить. Щодо посилання на рішення Конституційного Суду з приводу правової підстави володіння ТЗ, представник зазначив, що відповідач не надав доказів щодо того, на якій підставі він володів ТЗ на момент вчинення ДТП. Також, у відзиві зазначено, що відповідно до положення п.33.1.4 ст. 33 Закону зазначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій ТЗ, причетний до ДТП зобов`язаний невідкладно, але не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дня настання такої ДТП, письмово надати страховику (у випадках передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ) повідомлення про ДТП встановленого зразка.

Представник зазначає, що в даному випадку особа, яка віднесена до пільгової категорії наділена не лише правом щодо звільнення від обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а й обов`язком не пізніше 3-х робочих днів з дня настання події письмово надати повідомлення до МТСБУ встановленого зразка. Представник зазначає, що відповідачем не було виконано вимоги передбачені п.33.1.4 ст. 33 Закону, а відтак позивач не міг бути обізнаним щодо віднесення відповідача до пільгової категорії громадян (а.с.137-139).

Також, 20.10.2023 року (вх. № 8168) на адресу суду надійшли письмові заперечення на відзив позивача згідно яких представник відповідача висловив думку, що фактично відповідає відзиву на позовну заяву. Додатково представник зазначив, що перелік підстав подання позову не містить підстави для звернення МТСБУ із регрес ним позовом, як невиконання обов`язку щодо письмового повідомлення останнього про ДТП. (а.с.141-143).

В судове засідання представник позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України не з`явився, разом з цим на адресу суду 22.11.2023 року (вх. № 34636) надійшла заява представника позивача Панасюка О.М. щодо можливості проведення судового засідання у відсутність сторони позивача, в якій представник зазначив про підтримку позовних вимог (а.с.147).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Хоменко Сергій Олександрович також звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.148).

З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представники сторін у справі звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності в яких зазначили про підтримку та не визнання позову. Сторони подали відзив, відповідь на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив та інші докази, що мають суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.11.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus GX 470», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Great Wall», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Також, судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 року (справа №947/4798/21) ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі: 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі: 340 грн. Постанова суду набрала законної сили 10.03.2021 року (а.с.5).

Згідно ч 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - ОСОБА_1 , застрахована не була, що підтверджується довідкою централізованої бази даних МТСБУ (а.с.6.).

Позивач зазначає, що власник пошкодженого автомобіля «Great Wall», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , своєчасно звернувся до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування в наслідок ДТП.

Так, згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 , 29.11.2020 року звернулась до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну (а.с.7).

Згідно заяви ОСОБА_2 , від 29.11.2020 року остання звернулась з заявою про здійснення їй належного відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок заявника (а.с.8).

Судом також встановлено, що власником автомобіля «Great Wall», номерний знак НОМЕР_2 , є: ОСОБА_2 (а.с.9(зв.) 10).

Згідно листа «Про надання доручення на виконання робіт по справі № 72626, МТСБУ доручило ФОП ОСОБА_4 , провести роботи по визначенню розміру ринкової вартості ТЗ на момент ДТП; вартості відновлювального ремонту ТЗ; коефіцієнту фізичного зносу складників; вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складників (а.с.10зв.).

Відповідно до Звіту № 72626 від 1/15/2021 року про визнання вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику КТЗ Great Wall», номерний знак НОМЕР_2 , встановлено: ринкова вартість ТЗ до ДТП - 215 848 грн. 32 коп., вартість відновлювального ремонту: 209 612 грн. 34 грн.,вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу: 185 705 грн. 38 коп. (а.с.14-22).

Наказом МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» ОСОБА_2 , було визначено страхове відшкодування у розмірі: 130 000 гривень, за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 12). Довідкою №1 від 23.03.2021 року визначено розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.12 зв.)

На підтвердження сплати потерпілому суми страхового відшкодування позивачем надано платіжне доручення № 1029086 від 08.04.2021 року згідно якого МТСБ перерахувало ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі: 130 000 гривень (а.с.13).

Також, згідно платіжного доручення № 888895 від 04.02.2021 року МТСБУ здійснило перерахування коштів у сумі 1 550 грн. на рахунок ОСОБА_4 (а.с.13).

Таким чином, з досліджених доказів, судом встановлено, що позивачем сплачено матеріальне відшкодування потерпілому згідно Звіту наданого оцінювачем, довідки про розмір відшкодування та квитанції про оплату послуг оцінювача.

Пунктом 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.2 та п. 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Як встановлено матеріалами справи, станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «Lexus GX 470», номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності зареєстровано за ОСОБА_3 не була застрахована, водій пошкодженого автомобіля звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом ст.36.2. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до п. 1.6. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Приписами п. 1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що «особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду».

На виконання вимог ст. 35 та п.41.1 ст.41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі заяви ОСОБА_2 (особа, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом), Моторне (транспортне) страхове бюро України видало наказ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » та здійснило виплату у розмірі 130 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.13).

Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами відповідач зазначив, що на момент ДТП, він, ОСОБА_1 звільнений від обов`язку виплати суми страхового відшкодування на підставі п.13.1 ст. 13 ЗУ № 1961-IV, оскільки станом на день скоєння ДТП являвся учасником бойових дій та відповідно на день ДТП і станом на цей час є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому підтвердження факту перебування відповідача на момент вчинення ДТП у статусі учасника бойових дій та особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, свідчить про безпідставність позовних вимог позивача.

Судом досліджується довідка видана Департаментом соціальної політики Житомирської міської ради згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , управлінням соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради 29.11.2019 року, згідно поданих документів, було продовжено статус «особа з інвалідністю внаслідок війни» ІІ групи та видано посвідчення серії НОМЕР_3 , відповідно до п.11. ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни. Гарантії їх соціального захисту» (а.с.109; 113,114).

Згідно п.13.1. ст.13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 зазначив, що «в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі» (договір підряду, оренди тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України правомірно здійснило страхову виплату ОСОБА_2 , як особі, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом.

Разом з цим, згідно п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої в даному випадку є, особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, який особисто керував транспортним засобом, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п.1 Рішення Конституційного Суду України - 1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт «г» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, інваліда війни, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.

Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо заявлених вимог відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі: 25 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

В даному випадку, судом враховується обставина того, що позивачем дану позовну заяву було подано без урахування обставини всіх подій, які стали відомі після скасування заочного рішення суду.

Тобто, судом враховується, що відповідач, як учасник ДТП в силу п.33.1.4 ст. 33 Закону де, зазначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій ТЗ, причетний до ДТП зобов`язаний невідкладно, але не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дня настання такої ДТП, письмово надати страховику (у випадках передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ) повідомлення про ДТП встановленого зразка, - не надав відповідних доказів.

Матеріали справи не містять в собі доказів того, що відповідач виконав вимоги п.33.1.4 ст. 33 Закону та письмово надав страховику (у випадках передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ) повідомлення про ДТП встановленого зразка, а відтак, даний позов МТСБУ було подано в порядку ст. 1187 ЦК України, де зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У зв`язку з викладеним, суд погоджується з доводами позивача, що ненадання відповідачем, як учасником ДТП відомостей щодо віднесення останнього до пільгової категорії, призвело до необізнаності позивача щодо даних обставин та, як наслідок подання даного позову.

З урахуванням викладеного суд, дійшов висновку, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають, як такі, настали внаслідок порушення особисто відповідачем вимог п.33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та як наслідок подання позову без обізнаності щодо всіх обставин, а відтак й потреби в отриманні правничої допомоги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , п. 2) у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 18, 76, 77-81, 82, 95, 133, 141, 228, 229, 235, 241, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 1166, 1167, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу - залишити без задоволення.

Судові витрати понесені зі сплати судового збору - віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.11.2023 р.

Суддя: