16.11.2023 Єдиний унікальний номер 205/5748/19
Номер провадження: 2/205/3636/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) звернулось до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (далі Первісний кредитор, ПАТ «АКТАБАНК») та ОСОБА_1 (далі Відповідач) було укладено Кредитний договір № /Т/972117 (далі - Кредитний договір).

Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 23.03.2018 року (дата відступлення права вимоги) за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 51 888 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., з яких: 23 335 (двадцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 09 (дев`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 25 994 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією, 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафи, пеня.

Далі позивач зазначає, що 23.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги (далі Договір відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ», належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги.

У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року у розмірі 51 888 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., а також, судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рибаков Віталій Олексійович подав письмові пояснення на позовну заяву, в якому просив відмовити у повному обсязі у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що по - перше, позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 25 994 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до постанови Великої Палати ВС від 13.07.2022 року у справі №263/1834/17 (провадження №14-53цс21), банк не повноважений стягувати з позичальника комісію за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку, по друге, позивач придбав право вимоги до відповідача вже з нарахованим на той час штрафом у сумі 2 550 грн. 00 коп., з позовом звернувся до суду у липні 2019 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення штрафу, та по-третє, згідно відповіді приватного виконавця Лисенко Ю.О. вбачається, що під час виконання судового рішення у справі № 205/5748/19 з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на користь позивача заборгованість в сумі 16 820 грн. 09 коп., а тому, відповідно розмір заборгованості за основним боргом який підлягає до стягнення складає 6 514 грн. 91 коп. Також, просили застосувати наслідки спливу строків позовної давності до даного спору, про що подали суду відповідну заяву.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без участі сторони відповідача, винести справедливе та неупереджене рішення з урахуванням поданих раніше додаткових пояснень у справі на позовну заяву.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2019 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, були задоволені.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2023 року заочне рішення суду від 06.11.2019 року було скасовано.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 30.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № /Т/972117. Згідно вимогам цього Кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних.

Матеріалами справи також підтверджено, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею,ОСОБА_1 , за таким договором виникла заборгованість, яка була обрахована вказаним кредитором у розмірі 51 888 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., з яких: 23 335 (двадцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 09 (дев`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 25 994 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією, 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафи, пеня.

Судом також встановлено, що 23.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу позивачу належні Банку, а позивач набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно п. 2.2 Договору про відступлення прав вимоги, позивач в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває всі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 2 від 23.03.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 51 888 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., з яких: 23 335 (двадцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 09 (дев`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 25 994 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією, 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафи, пеня.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. перебувало з 23.03.2023 року по 11.10.2023 року виконавче провадження ВП № 71381676 з примусового виконання виконавчого листа № 205/5748/19, виданого 23.01.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року у загальному розмірі 51 888 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., з яких: 23 335 (двадцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 09 (дев`ять) грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 25 994 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією, 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафи, пеня. В ході виконання вказаного виконавчого провадження з боржника на користь стягувача були стягнуті грошові кошти у розмірі 23 537 грн. 81 коп., із яких: компенсовані витрати виконавчого провадження у сумі 500 грн. 00 коп., кошти в сумі 16 820 грн. 09 коп. перераховані на користь стягувача та кошти в сумі 1682 грн. перераховані на користь приватного виконавця, як основна винагорода, а кошти в сумі 4 535 грн. 72 коп. були повернуті боржникові, як надлишково стягнуті кошти.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження ВП № 71381676 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було завершено на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що 11.10.2023 року винесена відповідна постанова.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, та частково заперечує їх розмір, а позивач наполягає на стягненні заборгованості за договором у її повному нарахованому кредитором розмірі, та суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо наявності права вимоги у позивача за вказаним кредитним договором, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За п. 11 ч. 1 ста. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд виходив із наступного.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. ст.526-527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Суд вказує, що правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207,640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

В даному випадку оглядом кредитного договору судом встановлено, що останній є підписаним представником кредитора то відповідачем, які досягли згоди з усіх його істотних умов. Чинність такого договору стороною відповідача не оспорювалась.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитор свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену сторонами грошову суму.

За правилами частин другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В даному випадку судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, надав кредитні кошти у встановленому ліміті та здійснював подальше обслуговування вказаного кредитного рахунку. Зокрема, обставина виконання банком своїх зобов`язань за таким кредитним договором щодо видачі відповідачеві кредитних коштів підтверджується відповідно платіжними документами від 30.04.2013 року у вигляді заяви на видачу готівки в розмірі 40 000 грн. 00 коп., яка є банківським документом щодо операційної діяльності банку за рахунками клієнта і не відноситься до організаційно-розпорядчих документів. Така заява містить записи про операції, здійснені за вказаний період та має всі необхідні реквізити, передбачені п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України.

При цьому доказів сплати відповідачем позики у строк та в порядку, що встановлені вказаним кредитним договором матеріали справи не містять.

Тобто в даному випадку Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням кредитного договору, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Стосовно суми, яка підлягає стягненню в погашення заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає про наступне.

Як вказувалось вище, матеріалами справи підтверджено, а сторонами не оспорювалось, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості вже було стягнуто за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року у загальному розмірі грошові кошти у розмірі 23 537 грн. 81 коп., із яких: компенсовані витрати виконавчого провадження у сумі 500 грн. 00 коп., кошти в сумі 16 820 грн. 09 коп. перераховані на користь стягувача та кошти в сумі 1682 грн. перераховані на користь приватного виконавця, як основна винагорода, а кошти в сумі 4 535 грн. 72 коп. були

З наведеного вбачається, що із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 335 (двадцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн. 00 коп. фактично боржником було погашено 16 820 грн. 09 коп. Доказів розподілу цієї суми на інші види заборгованості суду не надано.

Відтак суд приходить до висновку, що заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 6 514 грн. 91 коп., (23 537 грн. 81 коп. - 16 820 грн. 09 коп.) яку і сама відповідач визнає та не заперечує проти її стягнення.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, пені суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Як зазначає позивач, за договором від Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року штрафи та пеня складають 2 550 грн. 00 коп.

У відповідності до п. 5.1. кредитного договору від 30.04.2013 року, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу у розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн. 00 коп. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину.

Отже, штраф відповідачу нараховано за порушення строків погашення щомісячного платежу. Крім того, зі змісту законодавчого визначення пені вбачається, що вона нараховується саме за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Тобто і пеню, і штраф нараховано за одне й те саме порушення - недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний висновок щодо одночасного стягнення штрафу та пені наведений у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15, від 06 лютого 2019 року у справі № 523/12978/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 296/9078/15, від 23 січня 2019 року у справі № 164/620/15, від 10 січня 2019 року у справі № 308/4948/14.

При цьому суд позбавлений можливості стягнути лише один з видів неустойки - штраф або пеню. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про нарахування штрафу та пені в одній колонці, позовна заява не містить вимог з деталізацією відомостей про те, що з заявлених 2 550 грн. 00 коп. є штрафом, а що - пенею. Крім того, стягуючи один з платежів на власний розсуд, суд порушить принцип диспозитивності, передбачений ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення штрафу та пені, які не можуть бути одночасно стягнуті, позов в цій частині не може бути задоволений.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії за супроводження кредиту, суд враховує наступне.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999 Конституційний Суд України наголосив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів; перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший та другий пункту 2 мотивувальної частини).

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997).

Суд вказує, що на час укладання вищеозначеного кредитного договору особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту були встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), редакція якої діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Однак, у п.2.1.2 кредитного договору від 30 квітня 2013 року сторони погодили, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1 300 грн. 00 коп., що розраховується як 3,25% від суми кредиту вказаного в п. 2.1 цього Договору, та включається в суму щомісячного платежу.

Таким чином, положення пункту 2.1.2 кредитного договору щодо сплати позичальником комісії за супроводження кредиту суперечили чинним на той час нормам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак є нікчемними, та не можуть застосовуватись.

Суд також зазначає, що безпосередньо правова регламентація сплати позичальником витрат за споживчими кредитами (у тому числі комісійних платежів) була врегульована лише прийняттям

Закону України «Про споживче кредитування» , який набув чинності 10.06.2017 р. і диспозиція статті 8 якого віднесла до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Однак будь-яких змін у зв`язку із новою законодавчою регламентацією таких правовідносин сторони у кредитний договір не вносили, а відтак, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача комісії у вказаному вище розмірі.

Щодо заяви представника відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, суд зазначає про наступне.

Посилання відповідача у своїх додаткових поясненнях на позов на те, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою поза межами строку позовної давності, є безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.5.3 кредитного договору від 30 квітня 2013 року «Відповідальність сторін», термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за вказаним договором встановлюється сторонами у 10 років.

З позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду у липні 2019 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку на звернення до суду з позовною заявою.

Зважаючи на вищенаведене, та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року у загальному розмірі 6 523 грн. 91 коп., яка складається з: 6 514 грн. 91 коп. - основного боргу, 9 грн. 00 коп. - заборгованості за процентами.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 241 грн. 53 коп. (6 523 грн. 91 коп. х 1 921 грн. 00 коп. : 51 888 грн. 00 коп.).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за Кредитним договором № /Т/972117 від 30.04.2013 року станом на 23.03.2018 року у загальному розмірі 6 523 грн. 91 коп., що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6 514 грн. 91 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 09 грн. 00 коп.

3. В задоволенні позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за комісією, штрафом, пенею відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 241 грн. 53 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан