Житомирський апеляційний суд
Справа №281/621/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в м. Житомирі цивільну справу № 281/621/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року та на додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Недашківської Л.А. в м.Коростені

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" звернулося до суду з названим позовом, в якому просило стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 48892,03 гривень, що складається з суми кредиту (згідно заявки)- 3000,00 грн., проценти (згідно заявки) - 848,00 грн., проценти (згідно п.2.11 договору) - 47 520,00 грн., інфляційні втрати (згідно зі ст. 625 ЦК України) - 524,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7444,60 грн.

В обгрунтування позову вказано, що 19.11.2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №1794148, відповідно до якого відповідачу на рахунок були перераховані грошові кошти в розмірі 3000 гривень. Грошові кошти за договором відповідач мав повернути до 14.12.2018 року, проте у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено, тому станом на 11.11.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 48 892,03 грн. Виходячи із наведеного, ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором №1794148 від 19.11.2018 року, станом на 14.12.2018 року в розмірі 3848 (три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» судові витрати у розмірі 316 (триста шістнадцять) гривень 22 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представникТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" -Литвинець С.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Коростенського міськрайонного суду скасувати у частині відмови у стягненні процентів та інфляційних втрат за період прострочення згідно ч.2 ст. 625 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове рішення у частині стягненні процентів та інфляційних втрат з 19.11.2018 по 11.11.2021 в розмірі 45044,03 грн,а також стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 5675,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 16889,20 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом винесено неправомірне рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за ст.625 ЦК України.

Отже, в апеляційній скарзі не ставилось вимог про скасування рішення суду в частині задоволення позову. Товариство не погоджувалося з тим, що судом не було стягнуто на його користь з відповідача проценти та інфляційні втрати за період прострочення згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України з 19.11.2018 по 11.11.2021 в загальній сумі 45044,03грн.

Під час підготовки справи до судового розгляду, апеляційним судом було встановлено, що вимоги, про які йдеться в апеляційній скарзі, судом першої інстанції фактично не вирішені та відсутній предмет перегляду, а тому справу було направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року доповнено резолютивну частину рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2023 року у справі №281/621/21.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість 524 (п`ятсот двадцять чотири) гривні 03 копійки інфляційних втрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» судові витрати у розмірі 24,33 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду від 10 жовтня 2023 року, представник ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" -Литвинець С.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити в цій частині нове рішення щодо стягнення процентів за період прострочення згідно ч.2 ст. 625 ЦПК з 19.11.2018 по 11.11.2021 в розмірі 45044,03 грн, а також стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 9080,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 26333,80 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає про правомірність нарахування процентів в період прострочення на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі згідно п.2.11 Договору, оскільки сторони встановили договірний розмір процентів.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що вимоги апеляційної скарги безпідставні та надумані. Тому ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частково відмовляючи у стягненні з відповідача процентів за ч.2 ст.625 ЦК України за період з 19.11.2018 по 11.11.2021, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договорам. Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16 виходив з того, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

В судовому рішенні від 13 липня 2023 року суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідачем не оспорюється факт укладення договору про надання кредиту в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за № 1794148 від 19.11.2018 року та його умов, то суд вирішив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1794148 від 19.11.20918 року в розмірі 3848,00 грн., з яких 3000,00 грн. тіло кредиту, 848,00 грн. відсотки за користування кредитом станом 14.12.2018 року (закінчення строку кредитування).

У додатковому рішенні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року суд дійшов висновку про відмову у стягненні 44520,00 грн. відсотків за користування кредитом, оскільки системний аналіз ч.2 ст.536, ст.549 , ч.2 ст.625 та статті 627 ЦК України дає змогу дійти висновку, що проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання за своєю правовою природою підпадають під визначення пені (правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18).Відтак, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 2.11 укладеного між сторонами у справі крединого договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені. Тому зміст умов п.2.11 кредитного договору дає підстави дійти висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на зазначених договірних засадах і задоволенню не підягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2018 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 шляхом прийняття останнім і підписання електронним цифровим підписом публічної оферти було укладено договір споживчого кредитування, згідно якого ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надає ОСОБА_1 кредит на умовах, обраних ним у пропозиції-оферті (а.с 5-15).

Дії відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua відображені в реєстрі (Log File) дій клієнта та «Аіа Фінанс Груп» щодо укладення договору (а.с. 21).

19.11.2018 року ОСОБА_1 шляхом підписання електронним цифровим підписом було акцептовано Індивідуальну пропозицію (оферту) № 1794148 про надання йому кредиту у розмірі 3000 грн. зі строком повернення 25 діб, сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 848 грн., очікуваною сукупною вартістю кредиту (плата за користування +кредит) 3848 грн. (а.с. 17).

Згідно паспорту споживчого кредиту, кредитні кошти надаються на оплату отриманих споживчих послуг у сумі 3000 грн. строком на 25 днів з процентною ставкою 413%, загальними витратами за кредитом 848 грн., орієнтованою загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 3848 грн. Наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є: пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми кредиту, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 1,5 % від суми тіла виданого кредиту за кожен день фактичного користування кредитом (а.с.17 зворот -19).

Умови укладеного сторонами договору містяться в Розділі III Оферти. Так, пунктом 1.1 договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника. Договір укладається за кожною окремою заявкою позичальника (п. 2.1 Договору).

Згідно із п. 2.2 договору сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених договором, зазначається в Заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов Договору.

Умови кредитування відповідача, вказані в його Заявці № 1794148 від 19 листопада 2018 року, що підписана ним електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ,згідно якої сума кредиту складає 3000 грн; граничний строк повернення кредиту і плата за користування кредитом 25 днів; плата за користування кредитом - 848 грн ; реальна річна процентна ставка за кредитом - 413 %, очікувана сукупна вартість кредиту (плата за користування + кредит) - 3848 грн (а.с. 17).

19 листопада 2018 року ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" перерахувало ОСОБА_1 3000 грн на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн Україна» за № 52/10 від 04.10.2021 р. (а.с. 23).

Згідно з п. 2.10 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, визначені згідно з п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом (а.с. 8).

Строк повернення кредитних коштів та процентів за їх користування було встановлено до 14.12.2018 року.

Однак у встановлений строку відповідач кошти не повернув, а скористувався послугою щодо продовження строку користування кредитом.

Умови послуги продовження строку користування кредитом містяться в розділі IV Оферти "Угода про відтермінування повернення кредиту".

Згідно з п. 1 - п. 3 розділу IV Оферти у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення Кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: розрахована на підставі вказаних даних сума комісії округлюється до цілих одиниць у сторону зменшення. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування, розраховану на підставі вказаних умов договору.

У період з 17 грудня 2018 року по 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово перераховував ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" кошти у якості плати за відтермінування строку повернення кредиту та плату за договором кредиту, сплативши за це 17.12.2018 року - 300 грн., 16.04.2019 року - 847 грн., 16.04.2019 року - 1001 грн., 16.04.2019 року - 1125 грн, 16.04.2019 року - 27 грн., на загальну суму 3300 грн. (а.с.24).

Вирішуючи спір, суд стягнув з відповідача на користь позивача суму кредиту (згідно заявки) - 3000,00 грн. та проценти (згідно заявки) - 848,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд щодо спірних правовідносин вірно встановив обставини справи , які перевірив доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив ці правовідносини і застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні заборгованості за процентами за користування чужими коштами за період з 19.11.2018 по 11.11.2021 у заявленому позивачем розмірі 47520,00 грн і задоволення їх у розмірі 848,00 грн.

При цьому суд обгрунтовано не взяв до уваги в якості такого розміру річних, 1,5 % за кожен день прострочення , вважаючи ,що вказана стаття передбачає визначення розміру саме у « річних» від простроченої суми, на відміну від іншого способу - « за кожен день прострочення», яким визначається природа забезпечення виконання і одночасно відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені) ( ст.549 ЦК)

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з приводу безпідставного нарахування позивачем заборгованості по процентам виходячи з 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення.

Так, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 30 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 викладено правовий висновок про те, що системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ст. 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 у п.п. 95-128, виклала детальні правові висновки щодо нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України та щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Особливо Велика Палата Верховного Суду (п. 101, 117, 118) звернула й увагу на правову природу процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що вони мають виключно компенсаторний характер і: «… підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, … за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом».

Пунктом же 2.11 кредитного договору ( зворот а. с. 8) передбачено плату за користування кредитом у вигляді процентної ставки -1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не від простроченої суми, як передбачено ч.2 ст.625 ЦК. Тому ці 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не можна розцінювати як встановлений договором розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК.

Отже, пунктом 2.11 кредитного договору передбачено плату за користування кредитом у вигляді процентної ставки 1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст.625 ЦК. Відтак, 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не мають нічого спільного із правовою природою процентів, які можуть бути нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України і підхід до нарахування таких 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день носить явно несправедливий характер, тобто таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, відтак стягнення відсотків у розмірі 47520,00 грн задоволенню не підлягає.

У справі встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ч 2 . ст. 625 ЦК України, існують підстави для стягнення з нього на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу: 3000 грн х 119,473 / 100% - 3000 грн. та складає 524,03 грн.

Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 19 листопада 2018 року до 11 листопада 2021 року, виходячи з боргу по тілу кредиту у сумі 3000 грн, становить 524,03 грн, що зазначено в резолютивній частині додаткового рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року.

За вказаних вище обставин доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду до уваги не бере та наголошує, що застосований позивачем підхід до нарахування 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день носить явно несправедливий характер, таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що сторонами у договорі по суті не було встановлено в договорі іншого ,аніж передбаченого у ч.2 ст.625 ЦК розміру процентів у річних від простроченої суми ,є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до наведення норм матеріального права і не містять посилання на конкретні допущені судом їх порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційні скарги Житомирським апеляційним судом залишені без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2023 року та додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді