КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 377/605/22

номер провадження: 22-ц/824/7378/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Нежури В.А., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни на рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року у складі судді Малишенко Т.О., у справі за позовом акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету - заяву від 28 грудня 2015 року. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконував цих обов`язків, внаслідок чого станом на 16 листопада 2022 року має заборгованість 47 626 грн 62 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40 631 грн 94 коп., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2 134 грн 74 коп., заборгованості за простроченими відсотками 4 859 грн 94 коп.

З урахуванням наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 28 грудня 2015 року у розмірі 47 626 грн 62 коп. та судові витрати у розмірі 2 481 грн 00 коп.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк»відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Бережна Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію та підписав анкету - заяву від 28 грудня 2015 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої він приєднався до запропонованих банком послуг. Зазначає, що відповідно до підписаної відповідачем анкети - заяви, він погодився, що анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг з положеннями, з якими він ознайомлений та зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Більше того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку.

Вказує, що суд не врахував, що сторони досягли згоди щодо змісту та форми договору про надання банківських послуг, виконували його, відповідач активував карту, користувався кредитними коштами та погашав заборгованість, що свідчить про погодження сторонами усіх умов.

Також зазначає, що судом не враховано правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 щодо представлення виписки по картковому рахунку, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та підлягає дослідженню судом.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 47 626 грн 62 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані, такі як: прізвище, ім`я та по-батькові, дату народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону (а.с.25).

Анкета-заява містить застереження про згоду клієнта з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, наданими йому для ознайомлення в письмовому виді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яку не було підписано ОСОБА_1 (а.с.31).

Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_1 видані такі кредитні картки: 28 грудня 2015 року - № НОМЕР_1 , тип картки «Універсальна GOLD», термін дії 04/18; 17 квітня 2018 року - № НОМЕР_2 , тип картки «Універсальна GOLD», термін дії 12/21; 13 січня 2022 року - № НОМЕР_3 , тип картки «Універсальна GOLD», термін дії 02/26 (а.с.24).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 28 грудня 2015 року, кредитний ліміт станом на 28 грудня 2015 року становив 300 грн 00 коп.; 28 грудня 2015 року - збільшення кредитного ліміту до 2 000 грн 00 коп.; 05 лютого 2016 року - збільшення кредитного ліміту до 4 000 грн 00 коп.; 07 лютого 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 15 000 грн 00 коп.; 23 травня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 28 000 грн 00 коп.; 13 жовтня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 30 000 грн 00 коп.; 14 грудня 2018 року - зменшення кредитного ліміту до 8 780 грн 00 коп.; 13 січня 2022 року - збільшення кредитного ліміту до 40 000 грн 00 коп.; 16 серпня 2022 року - зменшення кредитного ліміту до 00 грн (а.с.23).

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість відповідача за кредитним договором від 28 грудня 2015 станом на 31 травня 2019 року становить 00 грн, а станом на 16 листопада 2022 року - в загальній сумі 47 626 грн 62 коп. (а.с.8-22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та безпідставності. Суд зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил, які долучені до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Суд зауважив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд також дійшов висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які долучені до справи, не підписані відповідачем.

Крім того, суд зазначив, що фактично відповідачем за період з 01 червня 2019 року по 16 листопада 2022 року внесено коштів на погашення заборгованості у розмірі 82 233 грн 17 коп., а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки відповідачем повністю повернута сума фактично отриманих ним коштів. До того ж суд встановив, що відповідач вніс на сплату заборгованості за кредитом суму 15 100 грн 00 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту, тобто кошти, внесені на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення відсотків за користування кредитом, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу. Враховуючи, що між сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, то суд дійшов висновку про необхідність зарахування внесених коштів відповідачем саме на погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, просив, у тому числі, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками та простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс19.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Також судом вірно встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2015 року станом на 16 листопада 2022 року становить в загальній сумі 47 626 грн 62 коп. та складається з такого: заборгованості за тілом кредиту - 40 631 грн 94 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками - 2 134 грн 74 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 4 859 грн 94 коп.

У той же час відповідно до розрахунку заборгованості за період з 28 грудня 2015 року по 31 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що у вказаний період було погашено заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 105 707 грн 22 коп. У розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2019 року по 16 листопада 2022 року банком зазначено, що у вказаний період було погашено заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 50 052 грн 26 коп.

Отже, враховуючи, що фактично відповідачем за період з 01 червня 2019 року по 16 листопада 2022 року внесено коштів на погашення заборгованості у розмірі 82 233 грн 17 коп., то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки відповідачем повністю повернута сума фактично отриманих ним коштів.

Суд також вірно встановив, що відповідач вніс на сплату заборгованості за кредитом суму 15 100 грн 000 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту, тобто кошти, внесені на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення відсотків за користування кредитом, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу.

Отже, враховуючи, що між сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фактично сплачені ОСОБА_2 грошові кошти підлягають зарахуванню як внесені кошти саме на погашення кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 щодо представлення виписки по картковому рахунку, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, та повинна досліджуватись судом, необхідно зазначити таке.

В рішенні суду першої інстанції зазначено та матеріалами справи підтверджується, що АТ КБ «ПриватБанк» зазначив додатком виписку по рахунку, проте не додав її до позовної заяви, тому неможливо перевірити користування відповідачем грошовими коштами.

Так, позивачем разом із відповіддю на відзив долучено виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01 січня 1999 року по 12 лютого 2023 року (а.с.147-170), проте вказана виписка не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаний документ поданий представником АТ КБ «ПриватБанк» з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надана представником АТ КБ «ПриватБанк» виписка по рахунку не була подана до суду першої інстанції разом із позовною заявою, а подана разом із відповіддю на відзив 01 березня 2023 року (зареєстровано в міському суді 03 березня 2023 року) та вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки подана не у встановлений законом строк та навіть після ухвалення рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року, яке було отримано АТ КБ «ПриватБанк» 23 лютого 2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.138).

Представник АТ КБ «ПриватБанк» не надала апеляційному суду доказів неможливості подання вказаної вище виписки по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а відтак ця виписка по рахунку не може бути прийнята апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відмова у стягненні процентів суперечить положенням ч.1 ст.1048, ст.1054 ЦК України, які передбачають сплату процентів за користування грошовими коштами, є необґрунтованими, оскільки предметом спору у справі є стягнення процентів, які, як вважає позивач, встановлені договором. Водночас вимог про стягнення процентів за користування коштами, встановлених законом, позивачем не заявлялося.

А відтак посилання у скарзі на те, що суд мав самостійно застосувати положення ст.1048 ЦК України недоречні та помилкові, бо таке буде виходом за межі позовних вимог та буде суперечити одному з основних принципів процесу - принципу диспозитивності (ст.13 ЦПК України).

До таких же висновків прийшла Велика Палата у наведеній вище постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де відмовляючи ПриватБанку у позові про стягнення процентів зазначила, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про відсутність боргу за тілом кредиту через те, що сума використаних коштів значно менша за суму повернутих позичальником коштів та суд помилково ототожнив фактично отримані кошти та кредитний ліміт, оскільки кредит є поновлювальною кредитною лінією, апеляційний суд відхиляє як надумані та безпідставні.

Прийшовши до висновку про відсутність погодження між сторонами умов кредитного договору щодо процентів, суд першої інстанції вірно врахував як суму використаних коштів, так і суму повернутих, оскільки відповідач має повернути у будь-якому випадку суму фактично використаних коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: