ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4925/23 Справа № 219/1718/22 Суддя у 1-й інстанції - Погрібна М.Н. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/1718/22 за позовом ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Погрібної Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.. В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі виконавчого напису від 02.02.2022р. старшим державним виконавцем Бахмутського відділу ДВС у Бахмутському районі Донецької області СМУ МЮ (м.Харків) відкрито виконавче провадження. Вона (позивач) незгодна з нотаріальним написом, оскільки не отримувала вимог щодо погашення заборгованості. Крім того вважає, що нотаріус не переконався в безспірності заборгованості та не вчинив необхідних дій згідно ЗУ «Про нотаріат». Таким чином суми, які стягнуті за виконавчим написом нотаріуса, не є безспірними та позивачем не визнаються, а сам виконавчий напис вчинений з порушенням вимог та умов, передбачених ст.88 Закону України «Про нотаріат».

З урахуванням наведеного просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., реєстровий №130051, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 18350 грн., а також просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року позов задоволено частково визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 10.06.2021 року, реєстровий №130051, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості на суму 15350грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. та 248 грн. 10 коп. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп., що складає 496 грн. 20 коп., та судового збору сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 496 грн. 20 коп., що складає 248 грн. 10 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду у цій частині скасувати, та ухвалити нове - про стягнення з відповідача 10000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування зазначив, що позиція суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутній документ, що свідчить про оплату гонорару в сумі 10000 грн. за правничу допомогу є хибною, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, зо підтверджується практикою Верховного Суду. На момент ухвалення судового рішення строк оплати наданих послуг за надання професійної правничої допомоги ще не настав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що понесені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг. Не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. Позивач не звертався із пропозицією щодо мирного врегулювання спору, крім того, за ним наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням. Також відповідач не здійснював будь-яких дій, направлених на витрачання додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Гуревич Р.Г. підтримав доводи скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач просить скасувати як незаконне рішення суду лише в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн. Таким чином, у іншій частині судове рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині з ухваленням нового судового рішення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 10.06.2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 130051.

Постановами старшого державного виконавця Бахмутського відділу ДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) від 02.02.2022 р. відкрито виконавче провадження № 68465345 та накладено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що в даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про визнання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 10.06.2021 року, реєстровий № 130051 таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначив що стороною позивача не надано документ, оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що свідчить про оплату гонорару в сумі 10 000 грн. за правничу допомогу.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ч.1 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 цієї норми, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 вказаної норми, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Встановлено, що між ОСОБА_1 11 лютого 2022 року було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором під час розгляду справи про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Згідно п.4.3 договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 10000 грн. Оплата здійснюється клієнтом на підставі рахунка адвоката у строк не пізніше 15 банківських днів із дати отримання рахунка.

Відповідно до звіту про надану правову допомогу, адвокатом було складено наступні процесуальні документи: позовна заява, заява про забезпечення позову, заява до виконавця, заява про ухвалення додаткового рішення. Крім того, було здійснено роздруківку, посвідчення копій, складено клопотання про розподіл судових витрат, формування доказової бази, надання консультацій, правовий аналіз виконавчого провадження, правовий аналіз висновків Верховного Суду.

Згідно рахунку №3003ю від 30.03.2023 року на ім?я ОСОБА_3 , було надано юридичних послуг на суму 10000 грн.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19 (провадження N 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі N 648/1102/19 (провадження N 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц (провадження N 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18 (провадження N 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Крім того, умовами договору передбачена сплата гонорару протягом 15 банківських днів після отримання рахунку, які не сплили на дату винесення рішення.

Таким чином вбачається, що апелянтом підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу.

Водночас щодо розміру правової допомоги, яка підлягає стягненню, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги та зазначено, що витрати, які нібито понесла позивач у справі не є співмірними, фактичними та неминучими, тому що зазначена справа є максимально простою і не потребує спеціальних знань. Не вбачається, що у позивача була необхідність звернутися за наданням правової допомоги. З огляду на це просив зменшити розмір витрат до 1000 грн.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України, законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та він не може діяти на користь будь-якої із сторін, що відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

З огляду на наявність клопотання відповідача про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, категорю справи, об`єм наданої допомоги, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню частково - на суму 7000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З огляду на зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду у частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасуванню і ухваленню нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 березня 2023 року у частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 07 червня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв