Провадження №4-с/639/3/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Кравченко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ «ФК Кредит-Капітал» на бездіяльність виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2021 року заявник ОСОБА_1 , через представника, звернувся до суду зі скаргою, яка в подальшому була уточнена, зазначивши заінтересованими особами АТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ «ФК Кредит-Капітал», і просить суд визнати протиправною бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса Артура Михайловича, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях НОМЕР_6 та НОМЕР_7; зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса Артура Михайловича зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях НОМЕР_6 та НОМЕР_7.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 13.07.2012 року Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 на підставі виконавчого листа №2-4 від 14.06.2012 . В рамках даного провадження цього ж дня 13.07.2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 14.05.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавче провадження завершено. В подальшому 29.05.2013 року виконавчий лист надійшов до ВДВС повторно. 31.05.2013 року Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_7. В рамках даного провадження цього ж дня 31.05.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.06.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та завершення виконавчого провадження НОМЕР_7. Отже згідно результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП виконавчі провадження №№ НОМЕР_6 та НОМЕР_7 завершено, а матеріали обох виконавчих проваджень знищено за терміном зберігання, що вбачається з відповіді, наявної в матеріалах справи.

Станом на 10.02.2023 року арешти, накладені в рамках цих виконавчих проваджень не скасовані. При цьому представник заявника посилається на положення ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-IX від 21.04.1999 року, який був чинним на момент відкриття та завершення виконавчих проваджень, де передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення і виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, на думку заявника, зі змісту вказаної норми закону вбачається, що при закінченні виконавчого провадження виконавець зобов`язаний скасувати усі арешти та заборони накладені в рамках закінченого виконавчого провадження. Однак, виконавцем цього здійснено не було.

У зв`язку з викладеним заявник вимушений звернутися до суду з вказаною скаргою, посилаючись на відповідні норми закону та судову практику, зокрема, правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.07.2022 р. у справі № 2/0301/806/11.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність виконавчої служби передано для розгляду до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до супровідного листа Деснянського районного суду м. Києва від 27.10.2022 року вказані матеріали цивільної справи направлені на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім 09.11.2022 року.

Відтак, для розгляду даної скарги автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.12.2022 року клопотання представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Стовби Аліни Віталіївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №754/19209/21 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність виконавчої служби - задоволено. Забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику скаржника ОСОБА_1 - адвокату Стовба Аліні Віталіївні, яка зареєстрована у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_1

Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2023 року прийнято до розгляду скаргу з уточненими вимогами. Залучено до участі у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність виконавчої служби, в якості заінтересованої особи - ТОВ «ФК Кредит-Капітал» (адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3-а, ).

У судове засідання 17.05.2023 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, однак їх неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до положень ч.2 ст. 450 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Під час розгляду скарги іншим складом суду Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 20.09.2022 року повідомлено суд про наступне.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі на виконанні перебував виконавчий лист №2-4 від 14.06.2012 року, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 3 993,98 доларів США та 104 092,43 грн. пені, судовий збір за розгляд справи в суді в - розмірі 1 360,04 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн., що надійшов до відділу на виконання 11.07.2012 року (ВП НОМЕР_6). 13.07.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 15.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіль марки «SUBARU LEGACY», тип кузова: легковий седан-в, № кузова: НОМЕР_1 , 2007 р.в., днз: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. 14.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчих дій. Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»), оскільки майно боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа надіслано до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Слобожанського РУ АТ «Банк» Фінанси та Кредит». Вищевказаний виконавчий документ повторно надійшов до відділу на виконання 29.05.2013 року (ВП НОМЕР_7). 31.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 27.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення Виконавчого документу стягувачу (п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»), копію якої разом з оригіналом виконавчого документу надіслано до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Слобожанського РУ АТ «Банк» Фінанси та Кредит». Зазначені обставини підтверджені даними інформаційних довідок по виконавчим провадженням НОМЕР_6 від 20.09.2022 року та НОМЕР_7 від 20.09.2022 року, стан вказаних виконавчих проваджень - завершені (а.с.41-46).

Однак Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих документів 3 роки. Строк зберігання реєстрів рекомендованої кореспонденції становить 1 рік (а.с. 41-42).

Також під час розгляду скарги суду повідомлено, що 22.12.2022 рішенням виконавчої дирекції Фонду гранування вкладів фізичних осіб №1067 було відкликано повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», делеговані уповноваженій особі Паламарчуку Віталію Віталійовичу згідно рішення від 05.09.2022 року № 685. З 27.12.2022 року визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюються Фондом безпосередньо. Під час здійснення ліквідаційної процедури, Фондом та Уповноваженою особою на ліквідацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було вжито всіх заходів, передбачених п.9 ч.1 ст. 48, ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо відчуження активів неплатоспроможного банку. За даними ЄОІС між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) було укладено договір забезпечення від 15.11.2006 року №М- 337/2-06-П, як порука по кредитному договору від 15.11.2006 року № М-337-06-ФО, укладеному з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ). Разом з тим, 13.02.2018 року право вимоги за зазначеним вище кредитним договором було відступлене АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал» () у складі лоту F07GL1963. (а.с.98-104).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» права й обов`язки здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Виконавчі провадження були завершені у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час прийняття таких рішень 14.05.2013 року по ВП НОМЕР_6 та 27.06.2015 року по ВП НОМЕР_7.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в зазначеній вище редакції, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів,відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі

документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

В частині 5 зазначеної статті закріплено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

При цьому зазначена стаття не містить вказівки на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту при повернення виконавчого документу стягувачу.

В свою чергу повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для закінченням виконавчого провадження в порядку ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» .

Повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-IX від 21.04.1999 року, на яку також посилається заявник та його представник, передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Отже у державного виконавця в даному випадку були відсутні передбачені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) підстави для зняття арешту з майна боржника, тому суд не може констатувати наявність незаконної бездіяльності державного виконавця.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.07.2022 р. у справі № 2/0301/806/11, де Верховний Суд дійшов висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Між тим вказана постанова Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 2/0301/806/11 містить остаточний висновок про правильність зняття арешту судом, оскільки обґрунтована іншими обставинами: у вказаній справі, подаючи заяву про зняття арешту з майна, боржник вказав, що він погасив борг перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчих проваджень, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

В даном ж випадку доказів примусового або добровільного виконання на даний час рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили 34.01.2012 року, та на підставі якого видавався виконавчий лист №2-4 від 14.06.2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 суми заборгованості, заявником суду не надано.

Також не надано заявником і даних щодо належного йому майна, наявність арешту на яке порушує права заявника, за захистом яких він звернувся до суду зі скаргою.

Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з вимогою зняти арешти у виконавчих провадженнях НОМЕР_6 та НОМЕР_7, і йому в цьому було в цьому відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на даний час, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи досліджені по скарзі докази суд не знаходить передбачених законом підстав для зобов`язання начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса Артура Михайловича зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях НОМЕР_6 та НОМЕР_7 та визнання його бездіяльності протиправною.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом роз`яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ «ФК Кредит-Капітал» на бездіяльність виконавчої служби, оскільки вважає недоведеним належними та достатніми доказами факт порушення прав заявника та протиправності бездіяльності начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 260, 261, 447, 449, 451 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 1, 11, 12, 18, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-IX від 21.04.1999 року,суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Банк Фінанси і кредит», Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ «ФК Кредит-Капітал» на бездіяльність виконавчої служби - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.06.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова