Провадження № 2/204/3700/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 128 819,00 грн., середній заробіток за час затримки сплати при звільненні за період з 11 вересня 2023 року по день винесення рішення суду, із розрахунку середньоденного заробітку у сумі 394,20 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 35 770,98 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 27 жовтня 2020 року позивач працював у відділі 104/4 начальником БТК тимчасово на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова». З 14 квітня 2021 року був переведений постійно начальником БТК вказаного підприємства. 11 вересня 2023 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю, умов колективного договору. За період роботи на підприємстві відповідача у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та на момент звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок щодо виплати всіх сум, належних при звільненні. Загальна суму не виплаченої позивачу заробітної плати склала 128 819,00 грн. Такі дії відповідача є неправомірними. Крім того зазначив, що у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні він має також право на стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 11 вересня 2023 року по дату ухвалення рішення суду за цим позовом, оскільки до теперішнього часу відповідачем не здійснено фактичної виплати позивачу заборгованості по заробітній платі. Також, наполягає на тому, що він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, розмір якої за період з травня 2021 року по вересень 2023 року за розрахунками позивача становить 35 770,98 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

10 жовтня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за затримку виплати доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати зазначає, що сума компенсації виплачується у тому місяці, в якому здійснено виплату заборгованості за відповідний місяць по індексам споживчих цін, які були опубліковані Держкомстатом, у зв`язку з чим вважає вимоги в цій частині неправомірними та такими, що підлягають відхиленню.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 жовтня 2020 року по 11 вересня 2023 року працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», наказом № 1148-вк від 11 вересня 2023 року звільнений за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю, умов колективного договору, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 20) та не заперечувалось стороною відповідача у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Звернувшись до суду позивач зазначив, що відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з ним розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно довідки № 93 від 06 листопада 2023 року, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з травня 2021 року по вересень 2023 року включно у загальному розмірі 121 882,00 грн., з яких: за травень 2021 року 6 569,00 грн., за червень 2021 року 8 024,00 грн., за липень 2021 року 8 137,00 грн., за серпень 2021 року 7 565,00 грн., за вересень 2021 року 8 134,00 грн., за жовтень 2021 року 7 882,00 грн., за листопад 2021 року 8 387,00 грн., за грудень 2021 року 9 795,00 грн., за січень 2022 року 6 836,00 грн., за лютий 2022 року 8 870,00 грн., за березень 2022 року 1 163,00 грн., за квітень 2022 року 1 121,00 грн., за лютий 2023 року 8 718,00 грн., за березень 2023 року 8 712,00 грн., за квітень 2023 року 8 671,00 грн., за липень 2023 року 4 335,00 грн., за серпень 2023 року 69 073,00 грн., за вересень 2023 року 2 890,00 грн. (а.с. 53).

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 121 882,00 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 121 882,00 грн.; період стягнення дорівнює 18 місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 121 882,00 / 18 = 6 771,22 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2023 року по день винесення судом рішення, оскільки розрахунок з позивачем так і не проведений.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не з 11 вересня 2023 року, а починаючи з 12 вересня 2023 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по день ухвалення судом рішення., тобто по 05 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

З довідки № 78 від 04 жовтня 2023 року, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що заробітна плата позивача у липні 2023 року становила 8 670,00 грн., а у серпні 2023 року 8 675,00 грн. (а.с. 34).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить: липень 2023 року 8 670,00 грн., серпень 2023 року 8 675,00 грн., що разом складає (8 670,00 грн. + 8 675,00 грн. = 17 345,00 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 23 = 44 дні) = 394,20 грн.

Судом також встановлено, що згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 313 від 03.05.2023 року «Про режим роботи на 3-й квартал 2023 року» на підприємстві у 3-му кварталі 2023 року було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (а.с. 35).

При цьому, будь-яких доказів про встановлення скороченого режиму роботи на підприємстві відповідача в четвертому кварталі 2023 року стороною відповідача суду не надано, а тому кількість робочих днів за період з 12 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року розраховується судом згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві, а за період з 01 жовтня 2023 року по 05 грудня 2023 року включно - згідно п`ятиденного режиму роботи.

У зв`язка з викладеним кількість робочих днів за період з 12 вересня 2023 року по 05 грудня 2023 року включно складає 49 днів, а саме: вересень 2023 року 2 дні, жовтень 2023 року 22 дні, листопад 2023 року 22 дні, грудень 2023 року 3 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12 вересня 2023 року по 05 грудня 2023 року включно складає 19 315,80 грн. (394,20 грн. х 49 днів = 19 315,80 грн.).

У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 315,80 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено також і позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 35 770,98 грн.

Так, згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» закріплено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 вищевказаного Закону).

За розрахунками позивача сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 35 770,98 грн.

При цьому, відповідачем жодних доказів на підтвердження спростування такого розрахунку позивача не надано, хоча в даному випадку обов`язок доказування при вирішенні трудових спорів покладений на роботодавця.

У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 35 770,98 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені частково, а саме на суму 121 882,00 грн. та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 218,82 грн.

Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем за цими позовними вимогами судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 121 882,00 грн. (сто двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні, 00 копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 315,80 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятнадцять гривень, 80 копійок), а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 35 770,98 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот сімдесят гривень, 98 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ) судовий збір у розмірі 1 218,82 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень, 82 копійки) на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 6 771,22 грн. (шість тисяч сімсот сімдесят одна гривня, 22 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез