Справа № 211/793/23
Провадження № 2/211/1169/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі Зоріній С.М.

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Березуцької Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Виконком Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Виконком Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 серпня 2017 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запит № 267. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом виданим Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року стягнуто аліменти з Відповідача - ОСОБА_4 на користь - ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 січня 2023 року і до повноліття дитини. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - розірвано. Позивач вважає, що Син - ОСОБА_3 повинен мешкати зі нею та вона саме повинна піклуватися про його життя та здоров`я з наступних підстав. На протязі всього життя дитини, ОСОБА_1 , сину були забезпечені усі гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно були проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. За той час коли син знаходився у батька на протязі двох тижнів Відповідач ОСОБА_4 свідомо, систематично та з дуже з великим негативом налаштовував сина - ОСОБА_3 проти позивача і тому вона вимушена звернутися до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. Позивач має власне житло, не має шкідливих звичок, веде здоровий спосіб життя, є доброзичливою, відповідальною та вихованою людиною, що підтверджується наступними документами: медичною Довідкою від 31.01.23 виданий КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги «ДОР» вона на обліку не перебуває, Згідно витягу від 31.01.2023 року вона до кримінальної відповідальності не притягувалася; Копією правоустановчих документів на квартиру, у позивача є постійне місце проживання. Довідкою з місця роботи АТ "ПГЗК" від 07.11.2023 року.

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року витребувано докази по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила відповідно змісту позову, вказала, що відповідач аліменти не сплачує, дитині не допомагає, постійно грає у комп`ютерні ігри та дозволяє постійно гради дитині, чим його забавляє, вона не заперечувала бачитися дитині з батьком, але коли батько бере сина до себе, син повертається агресивним, налаштованим проти матері, та в голові лише комп`ютерні ігри, що негативно впливає на дитину.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, пояснила відповідно змісту.

Відповідач ОСОБА_4 в минулих судових засіданнях пояснював, що позовні вимоги не визнає, він проживає в квартирі покійного батька, офіційно працює, дитину не бачить з 06.01.2023 року. Дитині він допомагає, купив йому мобільний телефон, але телефон знаходиться у нього, шапку, чоботи, шкарпетки, ходив з дитиною до розважальних дитячих центрів. Із зором з народження у дитини проблеми. Відповідач вважає, що дитина має проживати з ним, його буде доглядати матір відповідача.

Представник третьої особи ОСОБА_5 пояснила, що у родині та домі матері для дитини є всі умови для життя та розвитку. За заявою батька було прийнято рішення зустрічей батька з дитиною, у родині батька також є умови для проживання дитини. Між батьками дитини напружені відносини.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запит № 267.

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом виданим Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року стягнуто аліменти з Відповідача - ОСОБА_4 на користь - ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 січня 2023 року і до повноліття дитини.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - розірвано.

Позивач на протязі всього життя дитини забезпечує усі гідні умови проживання та гармонійного оточення для дитини. Між нею, та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно були проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний.

Позивач має власне житло, не має шкідливих звичок, веде здоровий спосіб життя, є доброзичливою, відповідальною та вихованою людиною, що підтверджується наступними документами: медичною Довідкою від 31.01.23 виданий КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги «ДОР» вона на обліку не перебуває, Згідно витягу від 31.01.2023 року вона до кримінальної відповідальності не притягувалася; Копією правоустановчих документів на квартиру, у позивача є постійне місце проживання. Довідкою з місця роботи АТ "ПГЗК" від 07.11.2023 року.

Згідно Висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , 09.11.2017 року від 28.04.2023 року, в інтересах малолітнього, керуючись статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, пунктом 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», виконком Довгинцівської районної в місті ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Враховуючи вищезазначене, в інтересах малолітнього, керуючись статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, суд вважає можливим визначити місце проживання сина з матір`ю за місцем її проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається між батьками конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача судового збору, суд вважає можливим залишити його за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Виконком Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.12.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат