Провадження № 22-ц/4808/1153/23
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Сторожука А.Л.

ОСОБА_2 його представника адвоката Недоходюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сторожука Андрія Леонідовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2023 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську, повний текст складено 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , який у подальшому збільшено, про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 жовтня 1985 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому УРСР, актовий запис за № 1476, який рішенням суду Івано-Франківського міського суду від 22.12.2015 року розірвано. За час перебування у шлюбі сторони набули дві двокімнатні квартири, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , власником якої в рівних долях є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . У квартирі АДРЕСА_2 , разом з позивачем проживає дочка ОСОБА_3 з дитиною. Крім того, дана квартира перебуває у власності двох сторін - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Тому спір в даному випадку вирішується щодо квартири АДРЕСА_1 . Також під час шлюбу з ОСОБА_1 було отримано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІФ № 040215. У порядку поділу майна подружжя, просив визнати за ним право власності на майно, а саме на: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 , визнати за ним право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, що розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1229 га, що по Лисенка в с. Фитьків Надвірнянського району Івано-Франківської області.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за час шлюбу.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами за час перебування у шлюбі набуто майно: квартира АДРЕСА_1 площею 51.9 кв.м.. що підтверджується копіє договору купівлі-продажу квартири віл 07.07 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Басай Р.М Власником вказаної квартири є ОСОБА_1 та продовжує проживати в ній разом сином - ОСОБА_4 , шо підтверджується копією будинкової книги. Крім того, за час перебування у шлюбі ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , площею 53.1 кв.м., шо підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р М. Також за час перебування у шлюбі 26.10.2007 року придбаний транспортний засіб марки «ВА3-21154», вартістю 3 000 дол США, що підтверджується копією сторінки сервісної книжки па автомобіль та наряду -замовлення № 713-12/804-75176 від 26.10.2007р., який знаходиться в користуванні ОСОБА_2 . Просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити її право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , як частку у спільній сумісній власності подружжя; стягнути з ОСОБА_2 вартість 1/2 частки транспортного засобу "ВАЗ-21154", як компенсацію частки у спільній сумісній власності подружжя в розмірі 40 800 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та присвоєно номер справи №344/11511/16-ц.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, який об`єднаний в одне провадження зі справою за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задоволено частково. Поділено спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 (одну другу) частку квартира АДРЕСА_2 ;

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, площею 0,1229 га, виділеної на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частку транспортного засобу ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер кузова (причепа): НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 (одну другу) частку квартира АДРЕСА_2 ;

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, площею 0,1229 га, виділеної на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частку транспортного засобу ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер кузова (причепа): НОМЕР_3 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Сторожук А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в повному розмірі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що враховуючи конкретні обставини справи, зокрема негативне ставлення чоловіка до колишньої дружини, нанесення їй 24.11.2015 ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи №131 від 29.02.2016 року, фактичне проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , доцільним є відступлення від принципу рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити її право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , як частку у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, сторонами придбаний транспорти засіб марки «ВА3-21154», що підтверджується матеріалами справи, проте не враховано, що ОСОБА_1 даним транспортним засобом не користувалась і не користується, транспортний засіб знаходиться у володінні ОСОБА_2 , тому просила залишити автомобіль у власності та користуванні ОСОБА_2 із стягненням компенсації вартості половини автомобіля у розмірі 40 800 грн. Визнавши за сторонами по частки земельної ділянки, площею 0,1229 га, яка розміщена по АДРЕСА_3 , судом не враховано, що вказана ділянка набута ОСОБА_1 в порядку приватизації та є її особистою приватною власністю, тому не підлягає поділу в порядку визнання спільною власністю подружжя.

Рішення суду у цій справі ОСОБА_2 не оскаржує.

06 вересня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що доводи апеляційної скарги про відступлення від рівності часки подружжя є необґрунтованими. Земельна ділянка площею 0,1229 га, яка розміщена по АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - в рівних частках. Зазначена земельна ділянка набута під час шлюбу та до введення в дію пункту 5 частини першої ст. 57 СК України. Поділ квартири, автомобіля, земельної ділянки здійснено судом першої інстанції з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Сторожук А.Л. підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_2 та його преставник адвокат Недоходюка І.В. доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч.ч.1-3ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було набуте сторонами за час перебування їх в шлюбі та належить до майна спільної сумісної власності подружжя. Підстав вважати, що частки у майні придбаному в період шлюбу є нерівними, немає. Отже, суд поділив квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 . земельну ділянку площею 0,1229 га, виділеної на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 , транспортний засіб ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер двигуна: НОМЕР_2 , номер кузова (причепа): НОМЕР_3 по 1/2 часттці кожному.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Статтею 22 КпШС України (у редакції, чинній з моменту перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

На правовідносини, які виникли між сторонами після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі:договору подружжя;рішення суду при наявності спору між подружжям.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено:

«відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено:

«склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, дозволяв суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна. Саме такі мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у цій справі, що стали однією з підстав передачі судом касаційної інстанції справи на новий апеляційний розгляд.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поділ спільного майня подружжя в частках, оскільки обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, дозволяв суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна, так як оскаржуване судове рішення породжує стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагає від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

В даному випадку доцільно провести у цій справі реальний поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна, як просила здійснити ОСОБА_1 в зустрічному позові.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20); від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 (провадження № 61-3703св19), від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 07 квітня 2021 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-11187св20), від 18 травня 2021 року у справі № 725/3818/19 (провадження № 61-11831св20).

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Таку ж позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), ухваленій після подання заявниками касаційний скарг, зазначивши у пункті 45, що вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової коменсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята і шоста статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 жовтня 1985 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому УРСР, актовий запис за № 1476, який рішенням суду Івано-Франківського міського суду від 22.12.2015 року розірвано.

У справі, що переглядається, під час перебування у шлюбі сторони набули у власність таке майно.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1089, ОСОБА_1 07.07.2000 року придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про вартість майна від 03.11.2023 року вартість двокімнатної квартири, загальною площею 51,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 становить 950000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень( Т. 2 а.с.29)

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1175, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.07.2000 року придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно висновку про вартість майна від 03.11.2023 року вартість двокімнатної квартири, загальною площею 53, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 становить 988 000 (дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень ( Т. 2 а.с.38).

Із листа Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області та облікової картки приватного АМТ слідує, що за ОСОБА_2 зареєстровано 29.11.2007 року автомобіль ВАЗ-21154, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

Згідно висновку про вартість майна від 21.11.2023 року, оцінювач ОСОБА_5 вартість транспортного засобу (автомобіль) марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий становить 72000 (сімдесят дві тисячі) грн ( Т. 2 а.с.20).

Відповідно до копії рішення Фитьківської сільської ради народних депутатів від 24.06.1993 року, ОСОБА_1 надали земельну ділянку у постійне користування для будівництва житлового будинку і господарських споруд площею 0,12 га по АДРЕСА_3 .

Згідно копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку, на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1229 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 .

Згідно висновку про вартість майна від 03.11.2023 року вартість земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0009, площею 0,1229га, за адресоо: АДРЕСА_3 000 (сімдесят шість тисяч) гривень ( Т. 2 а.с.47)

Згідно листа Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації за № 376/01-21 від 04.06.2018 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Басай Р.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1175.

Відповідно до Протоколу № 15 спільного засідання профкому Ради трудового колективу, адміністрації Івано-Франківського локомотиворемонтного заводу від 27.11.1990 р. постановлено 2-х кімнатну квартиру жит. площею 26.12 метри квадратних і кухні, що по АДРЕСА_6 в малосімейному гуртожитку ЛРЗ, надати слюсарю тепловозоскеладального цеху ОСОБА_2 .

З листа Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації за № 122/01-21 від 27.02.2019 слідує, що за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2000 р. № 1089 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Загальна вартість майна становить 2 010 000,00 грн.

Судом встановлено, що транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_2 , тому ОСОБА_1 за зустрічним позовом просила виділити цей автомобіль відповідачу із стягненням на її користь грошової компенсації за нього.

Сторони вказали, що між ними склалися вкрай неприязні відносини, у досудовому порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, набутого під час перебування у шлюбі.

При вирішенні питання про поділ спільного сумісного майна подружжя у цій справі, колегія суддів виходить з того, що відповідно до статті 71 СК України коли у спільній власності подружжя перебуває дві квартири, необхідно застосовувати такий спосіб поділу, як виділення кожному з подружжя окремої квартири в натурі задля забезпечення можливості користування кожним із подружжя окремою квартирою.

У власність ОСОБА_2 належить виділити двокімнатну квартиру загальною площею 53, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 вартістю 988 000 (дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень, оскільки він там зареєстрований та проживає у ній, що сторонами не заперечується, а також автомобіль марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн., який знаходиться у його користуванні.

ОСОБА_1 належить виділити двокімнатну квартиру загальною площею 51,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, так як вона зареєстрована у цій квартирі проживає окремо в ній з часу розірвання шлюбу.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 000 грн компенсації вартості транспортного засобу (автомобіль) марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн.

Щодо стягнення грошової компенсації за різницю вартості квартир, то ОСОБА_1 не настоює на стягненні таких коштів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у частині вирішення первісного і зустрічного позовів про поділ спільного сумісного майна подружжя: за адресою: АДРЕСА_5 , квартири за адресою: АДРЕСА_7 , легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007 скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позову.

Щодо поділу земельної ділянки слід виходити з наступного.

Встановлено, що земельна ділянка площею 0,1229 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 відповідно державного Акту на право власності на земельну ділянку, підстава виникнення права власності - рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року..

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

За приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як встановлено вище, на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року ОСОБА_1 27 грудня 2005 року було видано державноий Акту на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_3 .

Вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 безоплатно відповідно до вимог ЗК України, тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється.

Установивши, що земельна ділянка земельна ділянка площею 0,12 га по АДРЕСА_3 , приватизована ОСОБА_1 та є її особистою власністю, суд першої інстанції зробив передчасний висновок, визнавши земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 3 ст. З ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктами 12 та 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна як зі спору майнового характеру (частина шістнадцята постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10).

Встановлено, що ОСОБА_2 заявлено вимоги про визнання за ним право власності на майно, а саме на: 1) 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; 2) 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 ) визнати за ним право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, що розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1229 га, що по Лисенка в с. Фитьків Надвірнянського району Івано-Франківської області..

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», (станом на день подання позову) прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2016 року з 01 січня встановлений у розмірі 1 378,00 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 53, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 вартістю 988 000 (дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень, підлягає стягненню за цю вимогу судовий збір у розмірі 6890 грн (988 000 грн*100%, що більше від встановлено судового збору у розмірі 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому підлягає сплаті 6890 грн) та визнано право особистої власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн, за цю вимогу підлягає сплаті 720 грн , 1% ціни позову (72 000 грн *100%).

Таким чином, ОСОБА_2 не сплачено судовий збір в повному зрозмірі за подання позову, тому підлягає стягненню ОСОБА_2 недоплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 510 грн в дохід держави(7600 грн -2100 грн).

Встановлено, що при подання ОСОБА_1 зустрічної позовної заяви в 2017 році підлягала сплаті за вимоги про визнання за нею право особистої приватної власності на 1)квартиру АДРЕСА_1 та припинити її право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , як частку у спільній сумісній власності подружжя; 2) стягнути з ОСОБА_2 вартість 1/2 частки транспортного засобу "ВАЗ-21154", як компенсацію частки у спільній сумісній власності подружжя в розмірі 40 800 грн

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», (станом на день подання позову) прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2017 року з 01 січня встановлений у розмірі 1 600,00 гривень.

Враховуючи те, що за ОСОБА_1 визнано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, підлягає стягненню за цю вимогу судовий збір у розмірі 6890 грн (950 000 грн*100%, що більше від встановлено судового збору у розмірі 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому підлягає сплаті 4760 грн) та при стягнені з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 000 грн компенсації вартості транспортного засобу (автомобіль) марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн, підлягала сплаті 640 грн, тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати

Оскільки ОСОБА_1 не сплачено судовий збір в повному зрозмірі за подання позову, підлягає стягненню ОСОБА_1 недоплачений судовий збір у розмірі 4110 грн за подання зустрічного позову в дохід держави.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмір 960 грн за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, розмір судового збору, що підлягала сплаті ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги становить 7 096, 80 грн, тобто 150 %, що підлягало сплаті при поданні позовної заяви (4731, 2 грн 150%), тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги у розмірі 6 136, 80 грн (7 096.80 грн-960 грн).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сторожука Андрія Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності по 1/2 частці: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, площею 0,1229 га, виділеної на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, а позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 53, 1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 вартістю 988 000 (дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на частки земельної ділянки, площею 0,1229 га, виділеної на підставі рішення Фитьківської сільської ради від 22 грудня 2003 р., №98-8/2003 року, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розміщена по АДРЕСА_3 .

В решті рішення суду за позовом ОСОБА_2 залишити без змін.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 000 грн компенсації вартості транспортного засобу (автомобіль) марки ВАЗ, модель 21154, номер шасі: НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, колір сірий вартістю 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 недоплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 510 грн в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 недоплачений судовий збір у розмірі 4110 грн за подання зустрічного позову в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги у розмірі 6 136, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 11 грудня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук