Справа № 146/595/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: служба у справах дітей Томашпільської селищної ради, Орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки

представник позивачки: адвокат Семко В.М.

представник органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області: Щербатий А.І.

представник служби у справах дітей Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області: Ярош О.І.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1 травня 2023 року до Томашпільського районного суду надійшов даний позов ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Томашпільської селищної ради, пл. Т. Шевченка, 1 смт. Томашпіль Тульчинського району Вінницької області, Орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради, пл. Т. Шевченка, 1 смт. Томашпіль Тульчинського району Вінницької області в якому позивачка просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований наступним.

У шлюбі між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 померла.

Позивачка вказує, що малолітній ОСОБА_3 доводиться їй рідним братом.

На даний час позивачка ОСОБА_1 з її малолітнім братом ОСОБА_3 проживають разом, також малолітній перебуває на повному утриманні позивачки. Батько позивачки та малолітнього ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , про що надав нотаріально посвідчену заяву.

Позивачка звернулася до органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради по питанню доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 та в службу в справах дітей Томашпільської селищної ради про доцільність встановлення її опіки над братом. Вказані органи надали свої висновки про доцільність зазначених дій.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 04 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 06 червня 2023 року.

Доводи учасників процесу.

В підготовчому засіданні представник позивачки - адвокат Семко В.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити за обставин зазначених в позові.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_3 та призначити її опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , який є її рідним братом, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник служби у справах дітей Томашпільської селищної ради - Ярош О.І. не заперечила проти задоволення позову.

Представник органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області Щербатий А.І. в підготовчому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, заявлених позивачкою.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, представників третіх осіб, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У статті 164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кислицьке, Томашпільського району Вінницької області, народилася ОСОБА_1 - позивачка у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Кислицькою сільською радою Томашпільського району Вінницької області. В її свідоцтві про народження матір`ю записано ОСОБА_4 , батьком - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Вапнярка, Томашпільського району Вінницької області, народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області. В його свідоцтві про народження матір`ю записано ОСОБА_4 , батьком - ОСОБА_2 .

21 липня 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.07.2013 року виданим виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_1 / ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Томашпільським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції ( м. Хмельницький) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 березня 2023 року, останній відмовився від утримання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в смт. Вапнярка, Томашпільського району Вінницької області та проживає в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 .

Згідно характеристики Вапнярського ліцею № 2 Вапнярської селищної ради Вінницької області, ОСОБА_3 навчається у 6 класі, за час навчання має оцінки переважно середнього рівня, школу відвідує регулярно, всі доручення виконує із задоволенням. ОСОБА_3 проживає у сім`ї сестри ОСОБА_1 , яка займається його вихованням. Дитина забезпечена одягом, взуттям, має необхідне приладдя для роботи на уроках. Батько ОСОБА_2 участі у вихованні та шкільному житті ОСОБА_3 не бере.

Згідно акту обстеження умов проживання від 10 квітня 2023 року, комісіє в складі начальника служби у справах дітей Ярош О.І. , фахівцем з соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» ОСОБА_10 , старости села Кислицьке - ОСОБА_11 , було встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає в сім`ї своєї сестри ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Умови проживання добрі, у малолітнього ОСОБА_3 є власна кімната, в кімнаті наявне спальне ліжко, стіл крісло, шафа для зберігання речей. Дитина забезпечена одягом відповідно до віку, наявне канцелярське приладдя для навчання. За результатами бесіди встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , матері малолітнього ОСОБА_3 , вихованням дитини займається його старша сестра ОСОБА_1 , забезпечує його всім необхідним. Батько дитини участі у його вихованні не бере, матеріально не забезпечує.

З довідки виданої старостою Кислицького старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району № 50 від 16 березня 2023, видно до ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , склад сім`ї наступний: ОСОБА_6 , 1989 року народження - чоловік; ОСОБА_12 , 2013 року народження - дочка; ОСОБА_3 , 2011 року народження - брат. Зазначено, що ОСОБА_2 - участі у вихованні сина ОСОБА_3 не приймає.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 20.04.2023 року № 02-13-14/964 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження», орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку служби у справах дітей Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 12.04.2023 року № 01-14-178 «Про доцільність встановлення опіки ОСОБА_1 та відповідність інтересам дитини», служба у справах дітей Томашпільської селищної ради Тульчинського району, Вінницької області вважає за можливе поставити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на облік, як потенційного опікуна, піклувальника, яка в подальшому має намір опікуватися малолітнім братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 150, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

При цьому відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В даному випадку позивач просить суд призначити її опікуном малолітнього брата.

Згідно зі ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Законом у ст. 64 ЦК України та ст. ст. 244, 212 СК України визначені особи, які не можуть бути опікуном або піклувальником.

Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил).

Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3).

Перелічені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявляє щодо нього батьківської турботи, не бере участі у його житті, не приділяє увагу розвитку та утриманню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таку бездіяльність суд розцінює як ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку.

Разом з тим, згідно з висновком служби у справах дітей Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, остання вважає за можливе поставити ОСОБА_1 на облік, як потенційного опікуна, піклувальника.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, який не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно свого малолітнього сина, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, що підтверджується матеріалами справи, позовні вимоги визнав, не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити та позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вказаних обставин, суд вважає за можливе встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити опікуном над ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має постійне місце проживання, доводиться йому сестрою та не відноситься до категорії осіб, які відповідно до вимог закону не можуть бути піклувальником.

Крім того, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, зважаючи на обов`язок батька утримувати дитину та враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на те, що відповідач є у працездатному віці, позовні вимоги у встановленому законом порядку визнав, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог і вважає достатнім стягувати із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 пред`явлено нею до суду 1 травня 2023 року. Тобто саме з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 гривень, а з відповідача стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 гривень.

Окрім того, згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривень, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 1073,60 гривень.

Таким чином з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави 1073, 60 гривень судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 155, 164 - 167, 180-183, 191, СК України, ст. 58, 60, 64 ЦК України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Томашпільської селищної ради, Орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити опіку над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначити опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 1 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок), що складаються із 50 % сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого за квитанцією № 8 від 01.05.2023 року судового збору, а саме в сумі 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 15.08.2013 року Томашпільським РС УДМС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області 12 грудня 1995 року, РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа: орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, адреса: 24200, Вінницька область, смт. Томашпіль, пл. Тараса Шевченка, 1;

третя особа: служба у справах дітей Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, адреса: 24200, Вінницька область, смт. Томашпіль, пл. Тараса Шевченка, 1.

Повний текст рішення виготовлено: 07.06.2023 року.

Суддя: О. В. Пилипчук