СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2369/23

пр. № 2/759/1942/23

20 листопада 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення фактів, які мають юридичне значення та усунення від спадкування,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у лютому 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява про встановлення юридичного факту перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані у період часу з 09.12.2020 по 12.12.2020 через тяжку хворобу, ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги ОСОБА_5 , яка перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги у вказаний період часу, усунення ОСОБА_6 , його доньки ОСОБА_4 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є синами ОСОБА_5 26.10.2011 мати позивачів та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. З моменту реєстрації шлюбу подружжя проживало у квартирі АДРЕСА_1 , позивачі проживали окремо. З 2009 року мати позивачів страждала на тяжкі хронічні захворювання: цукровий діабет 2 ступеня, цереброваскулярна, гіпертонічна хвороба 3 ступеня. За невстановлених обставин, орієнтовно ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Відповідно до лікарського свідоцтва причина смерті - серцева недостатість, хронічна ішемічна хвороба серця. Позивачам стало відомо, що останні декілька днів життя їхня мати перебувала в безпорадному стані у квартирі, в якій проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та потребувала допомоги, проте останній таку допомогу не надав, перешкоджав третім особам у наданні хворій такої допомоги, позивачам не повідомляв про стан здоров`я дружина, реальний стан хворої ОСОБА_5 приховував, що і призвело до смерті матері, похованням якої займались позивачі. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить: 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , частина квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 через короновірусну хворобу Covid-19 помер ОСОБА_7 , його похованням займались також позивачі. Після звернення до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, позивачам стало відомо, що на спадкове майно ОСОБА_5 претендує відповідач - донька померлого ОСОБА_7 . Позивачі вважають, що відсутні правові підстави для набуття права власності відповідачем на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 через умисну бездіяльність ОСОБА_6 у ненаданні необхідної допомоги матері позивачів, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги, що є підставою для усунення від спадкування відповідача після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з переходом до неї усіх прав та обов`язків померлого ОСОБА_6

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 45-46).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 48-49).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2023 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження (а.с. 61-62).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2023 витребувано копію спадкової справи відносно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 63-64).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2023 витребувано докази у керівника Відділення екстреної медичної допомоги №8 Підстанція №8 швидкої медичної допомоги Святошинського району та у керівника Святошинського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 111-112).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 236).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, вважає, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 69, 116, 144, 156, 168, 187, 202), конверти з надісланими документами повернулись на адресу суду з позначкою, що адресат (відповідач) відсутній за вказною адресою, знаходиться за кордоном. Відзив на позовну заяву до суду не направила, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи

cудом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є синами ОСОБА_5 (а.с.12-20).

29.10.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб (а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про смерть, приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 22), причина смерті - серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця (24-25).

15.12.2020 Святошинським управлінням поліціїі ГУНП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження №0004533 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом того, що 14.12.2020 о 14 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_5 без ознак насильницької смерті. 24.12.2020 дане кримінальне провадження за даним фактом закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність події кримінального правопорушення (а.с. 202, 230).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а.с. 23).

24.12.2020 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 30).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартири АДРЕСА_1, 1/6 частка квартири АДРЕСА_2 (а.с. 27-29).

11.05.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. посвідчив заяву ОСОБА_8 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , яка була сусідкою ОСОБА_5 та зазначила, що у грудні 2020 р. ОСОБА_5 , перебуваючи в безпорадному стані, на підлозі в коридорі, голосно стогнала. Двері квартири зачинені не були. У відповідь на запитання сусіда ( ОСОБА_9 ) чи необхідно викликати швидку, ОСОБА_5 повідомила, що не потрібно. Проте, сусіди викликали швидку допомогу, лікарі якої згодом повідомили, що жінка від госпіталізації відмовилась. Запитавши в ОСОБА_10 чому його дружина лежить на підлозі і стогне, останній запропонував їй прийти та покласти ОСОБА_5 на ліжко, також запропонував їй зателефонувати позивачам. Стогін ОСОБА_5 продовжувався 2-3 дні, після чого припинився. Потім приїхала похоронна бригада, забрала тіло ОСОБА_5 (а.с. 124).

12.05.2023 ОСОБА_3 надіслав до суду заяву, в якій повідомив, що в день смерті матері перебував у відрядженні у Федеративній Республіці Німеччина. Про смерть матері дізнався від брата ОСОБА_2 та одразу приїхав до Києва. Приїхавши за місцем проживання матері, побачив квартиру в засміченому стані. За чисельними свідченнями та згідно фотографій тіла померлої, перед смертю мати лежала на підлозі в коридорі біля вхідних дверей, потрапити з вітальні у ванну можна було, переступивши через лежачу ОСОБА_5 (а.с. 121).

09.10.2023 до суду надійшом лист від КНП «Центр ЕМД та МК» про неможливість надання запитуної інформації за ухвалою суду від 21.03.2023 (а.с. 189).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

суд керується положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуальний закон ст.ст. 1-4 ЦПК України також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому за змістом ст.ст. 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261).

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст. 1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

Частини 1-2 статті 1224 ЦК України визначають, що до першої групи належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом.

До другої групи відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 1224 ЦК України належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у ч.ч. 1, 2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Виходячи з наведеного, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. а також, мають право на обов`язкову частину у спадщині.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 по справі № 766/810/17, від 11.02.2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Звертаючись з позовом до суду, позивачі, як на підставу встановлення факту перебування матері ОСОБА_5 у безпорадному стані, ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги матері, посилаються на показання свідків, лікарів бригади швидкої допомоги, які спілкувались безпосередньо зі свідками.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, свідок ОСОБА_8 , показання якої посвідчено в нотаріальному порядку, повідомила, що ОСОБА_5 не хотіла викликати швидку допомогу, і навіть коли лікарі бригади швидкої допомоги приїхали до неї, вона відмовилась від госпіталізації до медичного закладу. Через кілька днів ОСОБА_5 померла. Причина смерті - серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця. У позовній заяві позивачі зазначали, що їхня мати з 2009 року страждала на тяжкі хронічні захворювання. Правоохоронними органами встановлено, що 24.12.2020 було виявлено труп ОСОБА_5 без ознак насильницької смерті. Кримінальне провадження за даним фактом закрито.

Інших належних, допустимих та безспірних доказів на підвердження позовних вимог, позивачами додано не було.

З огляду на викладене, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачі не довели факт ухилення ОСОБА_6 від надання ОСОБА_11 в період часу з 09.12.2020 по 12.12.2020 допомоги при можливості її надання, перебування останньої у безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відсутність усіх цих складових та недоведення їх не може бути підставою для усунення ОСОБА_12 , його доньки ОСОБА_4 від спадкування.

Також суд звертає увагу на той факт, що усунення ОСОБА_6 від права на спадкування після смерті ОСОБА_11 неможливо також з тієї причини, що ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Також з матеріалів справи судом не встановлено, а позивачами не надано доказів того, що відповідач має відношення до даної справи, зокрема, що вона є донькою чоловіка ОСОБА_5 та спадкоємицею за законом після смерті свого батька ОСОБА_6 та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про встановлення фактів, які мають юридичне значення, усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

V. Розподіл судових витрат

у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1217, 1222, 1223, 1224, 1259 ЦК України; ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення фактів, які мають юридичне значення та усунення від спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 01.12.2023.