АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/3352/23

провадження 822/914/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС в Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 серпня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина, оскільки вона є його єдиною спадкоємицею.

Нотаріусом було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, з актуальної інформації зі спеціального розділу останній стало відомо про існування запису про обтяження майна №201072 від 16 вересня 2011 року.

Зазначене обтяження було накладено постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області про арешт майна боржника від 16 вересня 2011 року, у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа №2a-3597/10/2470 від 27 липня 2011 року, що виданий Чернівецьким окружним адміністративним судом (виконавче провадження №28729071).

Вказує, що позивачка зверталась до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою щодо зняття арешту з вищезазначеного майна, однак їй було відмовлено у знятті арешту.

Вважає, що в позасудовому порядку зняти арешт з майна боржника не являється можливим.

Просила суд, зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме: належної йому на праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер запису про обтяження № 201072 від 16 вересня 2011 року, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 28729071, виданого 16 вересня 2011 року відділом примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов помилкового висновку, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки Головне управління ДПС у Чернівецькій області є правонаступником Державної податкової інспекції у місті Чернівці, то є і належним відповідачем у даній справі. І саме такий склад учасників призведе до ефективного способу захисту порушених прав та інтересів позивачки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційну скаргу Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління ДПС в Чернівецькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року (справа №2-а-3597/10/2470) позов Державної податкової інспекції в м. Чернівці до приватного підприємця ОСОБА_2 про застосування санкції, пов`язаної зі забороною організації і проведення азартних ігор було задоволено; застосовано санкцію у розмірі 7256000,00 гривень до приватного підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і стягнуто прибуток (дохід) від проведення азартних ігор у сумі 6610 гривень до державного бюджету та конфісковано в дохід держави 10 гральних автоматів, які знаходяться на зберіганні в УПМ ДПА в Чернівецькій області (а.с.68-71).

У зв`язку з примусовим виконанням вищезазначеної постанови, Чернівецьким окружним адміністративним судом 27 липня 2011 року було видано виконавчий лист №2-а-3597/10/2470.

03 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління Міністерства юстиції Мінтенком Р.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (№28729071) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-3597/10/2470, виданого 27 липня 2011 року Чернівецьким окружним адміністративним судом, про застосування санкцій у розмірі 7256000,00 гривень до приватного підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і стягнуто прибуток (дохід) від проведення азартних ігор у сумі 6610 гривень до державного бюджету та конфісковано в дохід держави 10 гральних автоматів, які знаходяться на зберіганні в УПМ ДПА в Чернівецькій області, де стягувачем виступає Державна податкова інспекція в м. Чернівці (держава), а боржником - ОСОБА_2 (а.с.72-73).

16 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління Міністерства юстиції Мінтенком Р.Г. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою останнім було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.74-75).

Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Чернівецькій області №59886/02-22 від 15 серпня 2022 року, вбачається, що наразі виконавчий документ (виконавчий лист №2-а-3597/10/2470) на виконання повторно не надходив та на виконанні не перебуває. При цьому, повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Виконавче провадження №28729071 після 3-х річного зберігання у архіві було знищено (а.с.63-67).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів.

Апеляційний суд, не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДПС у Чернівецької області є неналежним відповідачем у вказаній справі виходячи з наступного.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.

Особливістю публічного правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права. При цьому можна виділити дві форми публічного правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Перша форма публічного правонаступництва фактичне правонаступництво передбачає передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Натомість процесуальне публічне правонаступництво передбачає заміну судом сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 8252/21, від 15.03.2023 у справі № 910/4516/20).

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" (далі постанова КМУ № 1200) визначено утворити Державну податкову службу України (далі ДПС) та ДМС, реорганізувавши ДФС шляхом поділу.

Згідно з абзацом другим пункту 2 постанови КМУ № 1200 ДПС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок).

ДПС та ДМС є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності (абзац четвертий пункту 2 постанови КМУ № 1200).

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 постанови КМУ № 1200 ДФС продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення ДПС, ДМС та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" (далі постанова КМУ № 537) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано деякі територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС за переліком згідно з додатком 2. Зокрема, утворено ГУ ДПС у Чернівецької області шляхом приєднання до нього ГУ ДФС у Чернівецької області.

Отже, ГУ ДПС у Чернівецькій області є належним відповідачем у вказаній справі.

Щодо суті позовних вимог, слід зазначити наступне.

При зверненні до суду ОСОБА_1 посилалася на порушення своїх прав, оскільки не має можливості успадкувати майно, після смерті ОСОБА_2 , через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 317, 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна, однак відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не заявила вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Отже, слід зазначити, що у зазначеному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права ОСОБА_1 , яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22 та від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22.

З наведених підстав оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна підлягає зміні в мотивувальній частині, з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту прав.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому оскаржуване судове рішення по суті вирішення спору апеляційним судом не переглядається.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав викладених в цій постанові.

Керуючись ст. ст.374, 376,381,382,383,384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 серпня 2023 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 06 грудня 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна