Справа № 570/1718/15-ц
Номер провадження 2/570/3/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

позивачки-відповідачки ОСОБА_1

представника позивачки-відповідачки,

адвоката Яреми С.В.

відповідачки-позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки-позивачки,

адвоката Осіпової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне за правилами загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , (до участі в справі залучено як співвідповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та як третіх осіб без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області і Шпанівську сільську раду Рівненського району) про визнання державного акту недійсним та скасування державної реєстрації і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У зв`язку з тим, що їй, згідно Свідоцтва про право особистої приватної власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів 25 грудня 1987 року, на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 , на підставі рішення Шпанівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 1072 "Про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки" ПП " ОСОБА_7 " було виготовлено технічну документацію із землеустрою, однак 21 квітня 2015 року під час внесення відомостей до Державного земельного кадастру їй було відмовлено у вчиненні такої реєстраційної дії, оскільки її земельна ділянка та земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:008:0170 перетинаються, при виготовлені Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_8 , землевпорядна фірма, проводячи заміри, помилково включила частину земельної ділянки, якою вона користується все життя до складу земельної ділянки ОСОБА_8 після чого було видано Державний акт на таку земельну ділянку, яким порушуються її законні права та інтереси і вона позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_8 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0170 і стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати.

В ході розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якій просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , належною ОСОБА_8 згідно Державного акту на право власності на неї (кадастровий номер:02:008:0170) та відновити межу цієї земельної ділянки за даними земельно-кадастрової документації шляхом знесення самовільно збудованої капітальної споруди - паркану та самовільно побудованого на межі суміжних земельних ділянок сараю.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Шпанівської сільської ради від 20 серпня 2008 року № 667 її матері, ОСОБА_8 , було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,34 га, в тому числі 0,17 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і 0,17 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Шпанівської сільської ради від 20 листопада 2012 року № 456 була затверджена технічна документація по виготовленню державного акту на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, передано їй у власність земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 та дозволено виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку згідно затвердженої технічної документації. 21 грудня 2012 року ОСОБА_8 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказує, що ОСОБА_1 грубо порушила право ОСОБА_8 на земельну ділянку, оскільки самовільно знищила існуючу межу між земельними ділянками і незважаючи на попередження Шпанівської сільської ради, встановила капітальну споруду - паркан на належній ОСОБА_8 на праві власності земельній ділянці, а також на межі земельних ділянок збудувала сарай, з даху якого атмосферні опади попадають на земельну ділянку ОСОБА_8 , чим погіршують якість її ґрунтового покриву. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, а вона та її брат ОСОБА_9 успадкували належну їх матері земельну ділянку, однак стосунки між ними та позивачкою ще більше погіршилися, а тому вона звернулася до суду із даною зустрічною позовною заявою.

Зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримала, а зустрічний позов не визнала, і будучи допитаною в судовому засіданні за правилами допиту свідка, суду дала покази, що коли матір відповідачки - ОСОБА_8 , розпочала приватизацію земельної ділянки, вона відмовилася від підпису у технічній документації і межі земельної ділянки узгоджувалися на підставі затвердженого протоколу узгоджувальної земельної комісії Шпанівської сільської ради. Коли вона почала будувати бетонний паркан за своїм сараєм, то це не сподобалося ОСОБА_8 і вона звернулася з цього приводу в сільську раду, а тому її було зобов`язано припинити роботи по будівництву паркану до вирішення між ними спору по суті. Вказала, що бетонний паркан будувався згідно плану забудови ще до 2014 року на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні та володінні її матері - ОСОБА_10 , починаючи з 1974 року, коли отримала її під забудову. При цьому, вона відступила від сараю, кам`яний фундамент якого також збудовано ще її матір`ю до 1977 року, один метр для його обслуговування. У сараю нею замінено лише стіни - з дерев`яних на цегляні, кам`яний фундамент відсовувався трохи далі в бік свого ж двору, а по межі із земельною ділянкою ОСОБА_2 залишився без змін із часу його побудови її матір`ю, тобто з 1977 року. При побудові сараю вони відступили 80 см від огороду ОСОБА_8 , однак згідно технічної документації відповідачів, межа їх земельної ділянки проходить по стіні її сараю. Навіть при умові, що вона знесе свій бетонний паркан, ворота у відповідачів не стануть рівно, оскільки їхній паркан з самого початку був встановлений навскоси. Вважає зустрічний позов безпідставним і просила відмовити у його задоволенні. Що стосується її первісного позову, то вказала, що при оформленні приватизації земельної ділянки виявилася накладка, тому їй не зареєстрували земельну ділянку і вона не може провести її приватизацію. Зверталася до ОСОБА_2 з проханням внести зміни в її документацію, але вони не дійшли згоди в урегулюванні цього питання, тому вона вимушена звертатися до суду з даним позовом і просить його задоволити.

Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Ярема С.В., в судовому засіданні первісний позов підтримала і пояснила, що позивачка на підставі договору дарування від 25 грудня 1987 року, укладеного між нею та її матір`ю, є власницею будинковолодіння АДРЕСА_1 . Житловий будинок і господарські будівлі будувалися ще її матір`ю. Згідно плану забудови сарай мав проходити на відстані 1,5 м від межі земельної ділянки, таку вимогу було дотримано, тому позивачка таким чином і встановила паркан. Вже з 2014 року наявні фото, на яких паркан був встановлений і самовільно вона його не будувала. Проблемою для неї стало те, що матір відповідачки почала раніше приватизовувати свою земельну ділянку, а при розробці їх технічної документації невірно були зроблені заміри і таким чином межа їх земельної ділянки проходить по стіні сараю позивачки. Вказала, що в разі встановлення сервітуту на обслуговування сараю, на підставі якого в позивачки буде доступ до нього, спір може бути врегульовано, однак з боку відповідачів відсутнє розуміння, врегулювати спір мирним шляхом вони не бажають, тому єдиним шляхом врегулювати спір є звернення до суду із даним позовом. Зважаючи на це, просила первісний позов задоволити, а до позовних вимог за зустрічним позовом застосувати строки позовної давності і у задоволенні зустрічного позову відмовити за його безпідставністю.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала, а зустрічний позов підтримала, зазначила, що ворота біля житлового будинку її матері стояли ще до 1984 року і були встановлені навскоси. Коли ОСОБА_1 встановлювала свій паркан, то вони просили встановити дві плити навскоси, щоб їм була змога встановити власні ворота, але вона не погодилася. Сільською радою було заборонено для позивачки встановлення паркану до вирішення між ним спору, однак ОСОБА_1 такий паркан встановила. Сарай був збудований чоловіком позивачки і його стіна проходить по межі, заходячи на їхню земельну ділянку на 60 см. Вона хоче врегулювати спір, що виник, в пам`ять про померлих матір і брата, хоча вона і так пішла на поступки.

Представник відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , адвокат Осіпова Г.В., в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала, а зустрічний позов підтримала, зазначила, що рішенням Шпанівської сільської ради від 20 серпня 2008 року було передано у власність матері відповідачки-позивачки - ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого вона замовила і розробила у 2012 році технічну документацію, яка була затверджена рішенням сільської ради, на підставі якого в грудні 2012 року було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вимоги щодо визнання незаконним рішення Шпанівської сільської ради "Про затвердження технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку" № 456 від 20.11.2012 року, внаслідок вчинення помилки при погодженні меж земельної ділянки, заявлено не було, відтак, позивачкою за первісним позовом обрано не ефективний спосіб захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Натомість ОСОБА_1 створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою суміжним землевласникам, а саме відповідачці ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_1 , не зважаючи на заборону сільської ради, в травні 2012 року, збудувала бетонний паркан. При цьому, така капітальна споруда збудована на сусідній земельній ділянці, та в даному випадку саме ОСОБА_1 захопила частину такої земельної ділянки. При цьому усувати перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою (шляхом знесення паркану та відновлення межі земельної ділянки) вона відмовляється. Також ОСОБА_1 самовільно збудовано сарай на межі сусідньої земельної ділянки, чим створено перешкоди для відповідачки за зустрічним позовом. Зазначила, що строки позовної давності за позовними вимогами зустрічної позовної заяви не пропущено, оскільки такі строки варто відраховувати з грудня 2012 року, відколи був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. Виходячи із цього просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволити у повному обсязі.

Залучена в якості співвідповідачки за первісним позовом ОСОБА_12 позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вона є дружиною померлого брата відповідачки-позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . У 1977 році вони одружилися і постійно їздили до батьків чоловіка в с.Хотин Рівненського району. В той час старий паркан позивачки ОСОБА_1 був вирваний, а дерев`яний паркан біля їхнього будинку як стояв, так і стоїть. Він із самого початку був встановлений під кутом. Коли позивачка будувала новий паркан, то вирвала їхні ворота і вони поламані вже більше десяти років. Сарай у позивачки спочатку був дерев`яний, а потім вони побудували цегляний. Коли будувався сарай, то паркану в них не було. Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 дійсно чинить перешкоди в користуванні майном для ОСОБА_2 , оскільки вода із даху сараю збігає під її погріб і будівлі, які будувалися ще батьками, руйнуються. Просила в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоча повідомлялася про слухання справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомила і від неї не надходило клопотань про відкладення розгляду справи чи слухання справи у її відсутності.

Представники залучених в якості третіх осіб - Шпанівської сільської ради Рівненського району та Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності. Жодних письмових пояснень з приводу позовних вимог не подали.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 підтримав зроблений ним висновок № 220208/1_ФМ судової земельно-технічної експертизи та надав пояснення, що згідно з діючим на час виготовлення Державного акту на земельну ділянку відповідачів законодавством, при виготовленні технічної документації на неї необхідно було б відступити від сараю ОСОБА_1 на один метр для його обслуговування. При цьому пояснив, що розміри сараю він не перевіряв.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_15 суду пояснив, що є власником ППФ "Абрис" і хоча на момент складання технічної документації із землеустрою для ОСОБА_8 він не був керівником вказаного підприємства, однак виготовлену технічну документацію він підтримує, як і Акт встановлення меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , в натурі (на місцевості) від 07.09.2022 року. Вказав, що межа земельної ділянки ОСОБА_2 дійсно проходить по межі сараю ОСОБА_1 , а вимоги останньої не підтверджені будівельними нормами, оскільки норма, яка передбачала, що від будівлі має бути відступлено 1 м до сусідньої земельної ділянки уже не діє.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення судового експерта та спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право особистої приватної власності на домоволодіння видане виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів від 25 грудня 1987 року.

Як вбачається із копії рішення Шпанівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 1072 "Про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки" було надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд.

В 2011 році за договором з ПП "Геопростір" було розпочато роботу щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на ім`я ОСОБА_1 , щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка в с.Хотин на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Рівненському районі № РВ-015 від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки вбачається перетин межі земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати з земельною ділянкою кадастровий номер :02:008:0170 на 1,4935%.

Згідно рішення Шпанівської сільської ради від 20 серпня 2008 року № 667 матері відповідачки-позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , було передано у власність безкоштовно земельну ділянку загальною площею 0,34 га, в тому числі 0,17 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і 0,17 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Шпанівської сільської ради від 12 червня 2012 року № 328, яке прийнято за заявою ОСОБА_8 , був затверджений протокол узгоджувальної комісії Шпанівської сільської ради з питань земельних відносин і соціального розвитку села від 30 травня 2012 року № 5 по земельному спору між нею і сусідкою ОСОБА_1 з приводу суміжного землекористування.

Рішенням Шпанівської сільської ради від 20 листопада 2012 року № 456 була затверджена технічна документація по виготовленню Державного акту на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, передано їй у власність земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та дозволено виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку згідно затвердженої технічної документації.

21 грудня 2012 року ОСОБА_8 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , який зареєстрований у книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 04 червня 2013 року виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району.

Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи № 677/2013, заведеної Рівненської районною державною нотаріальною конторою щодо майна померлої ОСОБА_8 , спадкоємцями, що звернулися до нотконтори із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 24 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.

Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи № 174/2016, заведеної Першою Рівненською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_9 , спадкоємцями, що звернулися до нотконтори із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Згідно висновку судового експерта № 220208/1_ФМ судової земельно-технічної експертизи від 16 вересня 2022 року, фактичне розташування господарських будівель: сараю, льоху, які на праві приватної власності належать первісному позивачу ОСОБА_1 та розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає їх розташуванню відносно меж земельної ділянки, які вказані в технічної документації із землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1514 га, кадастровий номер :02:008:0170, яка в порядку спадкування належить відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичне розташування паркану, який на праві приватної власності належить первісному позивачу ОСОБА_1 та розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає його розташуванню відносно меж земельної ділянки, які вказані в технічній документації із землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1514 га, кадастровий номер :02:008:0170, яка в порядку спадкування належить відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сарай і льох, що відповідають наявним документам (плану забудови та технічному паспорту), і розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 повністю або частково не знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; Паркан, що відповідає наявним документам (плану забудови та технічному паспорту), і розташований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 частково знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Даний висновок експерта є обґрунтованим і сумнів у суду не викликає.

Із наданого відповідачкою-позивачкою Акту встановлення меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , в натурі (на місцевості) від 07.09.2022 року, виготовленого інженером-землевпорядником ОСОБА_16 , вбачається як встановлювалися межі її земельної ділянки і зазначено, що ОСОБА_2 претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки немає. Також інженером-землевпорядником ОСОБА_16 виготовлено план частини земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, де зазначено частину земельної ділянки, прощею 0,0012 га, на якій шляхом будівництва споруди (огорожі) створені перешкоди у користуванні земельною ділянкою з присвоєним кадастровим номером :02:008:0170.

Ці документи виготовлені на замовлення ОСОБА_2 , за її участі і на підставі її документів, без врахування документів ОСОБА_1 і без врахування обставин даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, ч.1 ст.377 ЦК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п.п."б", "г", "д" ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з п.п.3, 4, 5, 10 ч.2. ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства" увагу судів звернуто на необхідність захищати права всіх суб`єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів.

Відповідно до п.4 цієї Постанови Верховного Суду України, суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно з п.п "г" п.18 вказаної постанови Верховного Суду України, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд.X 'Перехідні положення" ЗК (2768-14), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п.1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року № 43, яка була чинною на час видачі Відповідачам Державного акту на право власності на земельну ділянку (втратила чинність - 23.08.2013 року), складання Державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Згідно з п.2.1. цієї Інструкції, роботи зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Відповідно до п.2.6. вказаної Інструкції, кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список).

Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч наведеному порядку, встановленому діючою на той час Інструкцією, при виготовленні для матері відповідачки кадастрового плану для видачі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на нього не були внесені межі вкраплених земельних ділянок суміжних землевласників та землекористувачів, що потягнуло за собою виготовлення Державного акту із неправильними межами із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в наявності є порушення прав позивачки-відповідачки ОСОБА_1 за первісним позовом, вона позбавлена можливості приватизувати свою земельну ділянку із-за незначної накладки із сусідньою земельною ділянкою, а тому позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення і є необхідним визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_8 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0170.

Крім того, виходячи із висновку судового експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи, вбачається також і порушення прав відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , а тому зустрічний позов також підлягає до часткового задоволення і є необхідним зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0170, яку вона разом з братом успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відновивши в землевпорядних організаціях межі земельних ділянок і демонтувавши частину бетонного паркану, який згідно висновку експерта частково знаходиться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Приймаючи рішення про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, суд виходить з того, що між сторонами дійсно існує спір стосовно меж земельних ділянок, оскільки є незначна накладка (1,4935%) однієї земельної ділянки на іншу. Через свої амбіції, сторони не захотіли добровільно врегулювати спір, звернувшись до землевпорядної організації для відновлення меж своїх земельних ділянок, внесення відповідних змін в документи. Суд неодноразово роз`яснював можливість врегулювання спору добровільно, оголошував для цього перерви в судовому засіданні, але сторони цим не скористалися. Тому з метою врегулювання спору між сторонами, є необхідним частково задоволити позови.

Що стосується заяви представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , адвоката Яреми С.В., від 01 листопада 2023 року про застосування строків позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом, то суд вважає, що такий строк не пропущено, виходячи із наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки., а ч.1 ст.261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ч.ч.3, 4, 5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд не може погодитися із твердженнями, вказаним у заяві про застосування строків позовної давності, про те, що ОСОБА_13 мала б знати про порушення своїх прав принаймні із листа прокуратури Рівненського району від 31.05.2012 року № 91с-12, яким їй було рекомендовано звернутися із відповідною заявою про вирішення спору щодо меж земельних ділянок між її матір`ю та сусідами до органу місцевого самоврядування, а в разі незгоди із рішенням сільської ради їй було рекомендовано звернутися до суду. Як вказувала адвокат ОСОБА_17 , зустрічний позов було подано до суду лише 10 липня 2015 року, тобто через три роки і сорок днів від вказаної дати. Попри це, суд погоджується із твердженнями представника відповідачки-позивачки ОСОБА_13 , адвоката Осіпової Г.В., про те, що право на звернення до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у ОСОБА_13 виникло з моменту отримання нею Державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто 21 грудня 2012 року, оскільки із моменту набуття права власності особа може звертатися до суду з приводу усунення перешкод у володіння, користуванні та розпорядженні належним їй майном. Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що строки позовної давності за зустрічним позовом ОСОБА_13 не пропущено, а тому заява про застосування до зустрічних позовних вимог строків позовної давності до задоволення не підлягає.

В зв`язку з частковим задоволенням обох позовів, суд приходить до висновку про необхідність покладення судових витрат на кожну із сторін у фактично понесених ними розмірах, оскільки як позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , так і відповідачка-позивачка ОСОБА_2 несли витрати по оплаті судового збору, на проведення експертизи і проведення обмірів земельної ділянки спеціалістом-землевпорядником, правова допомога ОСОБА_1 надавалась через Центр вторинної правової допомоги, а ОСОБА_2 оплачувала послуги адвоката, однак не ставила питання про стягнення цих витрат. Суд вважає, що такий розподіл судових витрат буде справедливим.

Керуючись ст.ст.76, 78, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.107, 116, 120, 122, 125, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ст.ст.376, 377, 1225 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (до участі в справі залучено як співвідповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та як третіх осіб без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області і Шпанівську сільську раду Рівненського району) про визнання державного акту недійсним та скасування державної реєстрації - задоволити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_18 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0170.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_19 усунути перешкоди ОСОБА_20 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0170, яку вона разом з братом успадкувала після смерті матері ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відновивши в землевпорядних організаціях межі земельних ділянок і демонтувавши частину бетонного паркану, який згідно висновку експерта частково знаходиться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Судові витрати по справі віднести на рахунок сторін у фактично понесених ними розмірах.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка-відповідачка - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02 квітня 2011 року, Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачка-позивачка - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 19 квітня 2000 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Відповідачка за первісним позовом - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 27 листопада 2000 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідачка за первісним позовом - ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт № НОМЕР_9 , виданий 08 листопада 2018 року органом 5610, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, що знаходиться за адресою: вул.Симона Петлюри, № 37, м.Рівне, .

Третя особа - Шпанівська сільську раду Рівненського району, що знаходиться за адресою: вул.Шкільна, № 1, с.Шпанів, Рівненського району, .

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2023 року.

Суддя Остапчук Л.В.