РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2240/23

30 листопада 2023 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача - адвовката Таргоній В.М.

представника відповідача - адвоката Гуменюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 300000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.10.2021 на коліях залізничного вокзалу м.Костопіль, локомотив №4817 під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер. Причиною смерті стало травмування залізничним транспортом. 08.10.2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №0000306 та розпочато досудове розслідування.

Зазначає, що між наїздом на загиблого тепловозом (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником тепловоза ЧМЕЗ №4817 є Акціонерне товариство «Українська залізниця», а машиніст потяга ОСОБА_2 працює в АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з чим останнє повинно відповідати перед позивачем за завдану шкоду.

Зазначає, що проживала з загиблим однією сім`єю, як чоловік та дружина, що встановлено рішенням Костопільського районного суду Рівненської області. Внаслідок смерті ОСОБА_3 , вона назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смерть ОСОБА_3 змінила сталий життєвий устрій позивача. Позивачу необхідно докладати надзвичайно великих зусиль для організації свого життя.

Враховуючи викладене, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті у загальному розмірі 300 тис. грн., який на її думку, є розумним, справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову та просила суд відмовити в повному обсязі. Окрім того надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що події викладені у позовній заяві мали місце. Зазначає, що працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування ОСОБА_3 . Також вказує, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, в діяннях працівників Львівської залізниці, при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду. Зазначає, що відсутність у машиніста потяга технічних можливостей уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки зіткнення потяга з пішоходом на залізничному полотні не залежало від нього, при всій обачливості його дій. Машиніст не міг передбачити, що ОСОБА_3 порушуючи правила безпеки громадян на залізничному транспорті України та ігноруючи звукові сигнали, вийде на залізничну колію на такій відстані, на якій машиніст буде позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування. Також, не заперечуючи саму наявність душевних страждань, щиро співчуваючи невиправній втраті позивача, представник відповідача зазначає, що до матеріалів позовної заяви не додано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження можливого розміру такої шкоди.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 07.10.2021 о 21 год. 52 хв. до оператора служби «102» надійшло повідомлення від фельдшера Костопільської ЦРЛ Ткачука про те, що за адресою АДРЕСА_1 , залізничний вокзал, колії, потяг переїхав невідомого близько 60 років, один потерпілий, що підтверджується повідомленням з лінії «102», яке наявне в матеріалах кримінального провадження №0000306, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Встановлено, що 08.10.2021 року о 10 год. 08 хв. відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306, у якому зазначено, що 07.10.2021 на адресу ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення фельдшера Костопільської БЛІЛ Ткачука, про те, що 07.10.2021 року близько 21 год. 50 хв. на коліях залізничного вокзалу по АДРЕСА_1 локомотив з причіпними вагонами виконуючи маневрову роботу по станції Костопіль здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , від отриманих травм останній загинув. Труп направлено в морг КНП «Костопільська БЛІЛ». Обставини правопорушення встановлюються, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.6).

08.10.2021 року за дорученням заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Петренчука Р.В. слідчим СВ Діаною Харкевич було розпочато досудове розслідування, що підтверджується дорученням про проведення досудового розслідування та повідомленням про початок досудового розслідування, які наявні у матеріалах кримінального провадження №0000306.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працюючи складачем поїздів в ВСП Рівненська дирекція залізничних перевезень, 07.10.2021 близько 21 год. 50 хв., перебуваючи на робочому місці, рухаючись на підніжці 1-го вагону помітив, що на відстані близько 3-х метрів на залізничній колії лежить чоловік та велосипед, і відразу по рації подав машиністу команду про екстрене гальмування. Машиніст ОСОБА_2 отримавши команду, застосував екстрене гальмування, що підтверджується протоколами допиту ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які наявні у матеріалах кримінального провадження №0000306, а також письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07.10.2021 (а.с.39), ОСОБА_5 від 07.10.2021 (а.с.40), ОСОБА_4 від 08.10.2021 (а.с.41).

З Акту службового розслідування аварії від 13.10.2021, який затверджено начальником виробничого структурного підрозділу «Рівненської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Олександром Левицьким вбачається, що 07.10.2021 о 21 год. 50 хв. у регіональній філії «Львівська залізниця» виробничий структурний підрозділ «Рівненська дирекція залізничних перевезень» на станції Костопіль, 33 км ПК-7, стрілочний перевід №1, приймально-відправна колія №2, маневровий склад із 4-ох порожніх напіввагонів, локомотив ЧМЕ-3 №4817 (приписка ТЧ-14 Здолбунів) під управлінням ТЧМ-14 ОСОБА_6 , помічника ТЧМ-14 ОСОБА_7 виробничого підрозділу «локомотивне депо Здолбунів», при проведенні маневрової роботи по осаджуванню групи із чотирьох вагонів сигналу «М21», складач поїздів дільничний станції ОСОБА_10 за три метри до рухомого складу на стрілочному переводі побачив велосипед, а біля нього тіло людини, яке лежало на колії, після чого одразу по радіозв`язку дав вказівку для ТЧМ-14 ОСОБА_6 про термінову зупинку, який в свою чергу застосував екстрене гальмування, проте через малу відстань наїзд попередити не вдалося. Комісія дійшла висновку, що вини працівників залізниці в настанні нещасного випадку не має, причиною нещасного випадку є порушення громадянином ОСОБА_9 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» п.2.1, 2.3, 2.5 (а.с.46-48).

Судом встановлено, що 30.12.2021 року слідчим СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Харкевич Д.М. за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №0000306 винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки в діях працівників Львівської залізниці відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 ККУ (а.с.7-8).

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув 07.10.2021, в м.Костопіль, Рівненської області на залізничних коліях в межах міста, причина смерті - масивна травма тіла з чисельними переломами кісток, руйнуванням органів, травмованих залізничним транспортом, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №124 від 08.10.2023, довідкою про причину смерті №124 від 08.10.2023 (а.с.10-11).

Вимоги ч.2 та 3 ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Так, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/3450/21 від 31.01.2022, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали однією сім`єю з 1993 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-17).

Відповідно до вимог ч.2 та 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що тепловоз ЧМЕЗ №4817 перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а ОСОБА_2 працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 26.10.2016, що підтверджується листом №ццтех-08/387 від 03.011.2021 (а.с.12).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц), в ід 26 жовтня 2022 року у справі №243/6516/21.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3, 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Мінтранспроту України № 54 від 19 лютого 1998 року, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії" При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

Згідно з приписами ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст.1193 ЦК України визначено, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди (постанова Верховного суду №740/3561/21 від 30.01.2023).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 в момент загибелі знаходився прямо на залізничній колії. Також встановлено, що працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування померлого при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого щодо настання наслідків у вигляді фізичних пошкоджень. При цьому суд зазначає, що питання щодо наявності у діях особи умислу на спричинення собі фізичних ушкоджень слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин справи, в тому числі необхідно враховувати поведінку потерпілого, обставини, що передували настанню події. У даному випадку матеріали справи не містять жодних визначальних документів, які б підтверджували наявність свідомого умислу у ОСОБА_3 перебувати на залізничній колії, адже неможливо встановити чи усвідомлював потерпілий загальну обстановку, чи передбачав наслідки та чи бажав їх настання.

Разом з цим, діяльність, пов`язана з використанням потягів є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем тепловозу ЧМЕЗ №4817 є АТ «Укрзалізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими Товариство володіє, шкоду.

Суд наголошує на тому, що за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як і не встановлено факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідачем не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком, а тому посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди є безпідставним.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин, на які вона посилається, а саме, що смерть ОСОБА_3 призвела до змін життя позивачки у всіх сферах, руйнування нормальних життєвих зв`язків і є наслідком дійсних страждань.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення»

При цьому суд також враховує, що смерть ОСОБА_3 спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування.

Таким чином, оцінюючи докази у справі, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 000 грн. (пропорційно сумі задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 15, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. 12, 23, 27, 76, 81-82, 133, 141, 258, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи - задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» () на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» () в дохід держави судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська Залізниця», м.Київ, вул.Єжи Гедройця 5, .

Повне судове рішення складено 05.12.2023.

СуддяО. С. Цвіркун