Номер провадження 2/495/5082/2023
13 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі судді Боярського О.О.
при секретарі Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно ,-
ОСОБА_1 звернулась до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно в якому просить суд:
- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), як спадкоємцем за законом право постійного користування земельною ділянкою площею 11,13 га, яка була передана для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 008555, виданого 26.12.2001 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 144 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
Факт родинних зв`язків між ОСОБА_1 та її померлим чоловіком ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.01.1960 року, актовий запис №1.
Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина на спадкове майно зокрема на право користування на земельну ділянку площею 11,13 га в межах згідно з планом, яка була передана ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 008555, виданого 26.12.2001 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 144
Згідно з довідками Мологівської сільської ради від 14.09.2023 року №1080 та від 14.09.2023 року № 1081 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті проживав разом з позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В період з 2002 рік по 2003 рік нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори за заявою позивачки проводилося оформлення спадкового майна (спадкова справа № 206/2003 від 01.09.2002 року), що залишилося після смерті ОСОБА_2 .
Позивачка своєчасно звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який належав її покійному чоловіку.
У 2023 році позивачка зверталась до нотаріуса із усним зверненням щодо оформлення спадщини за законом в рамках спадкової справи на земельну ділянку загальною площею 11,13 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту від 26.12.2001 року № 144, що виданий Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів.
Нотаріусом було повідомлено позивачку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв?язку із тим, що чинним законодавством обмежено право спадкування права постійного користування землею.
Не погоджуючись із позицією визначеною нотаріусом, позивачка зазначає, що спадкоємець ОСОБА_2 , отримавши 26.12.2001 року на підставі державного акту на право постійного користування землею земельну ділянку загальною площею 11,13 га розпочав її використання та з часу отримання земельної ділянки і по час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не створив селянське (фермерське) господарство.
На час надання спадкодавцю ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, позивачка зазначає, що право ОСОБА_2 на постійне користування земельною ділянкою не припинилося, а отже не є підставою для припинення відповідного права.
З метою захисту спадкових прав, позивач просить вимоги задовольнити.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Разом з тим, вищезазначеною ухвалою було витребувано від Одеського обласного нотаріального архіву належним чином завірені копії спадкових справ, які відкрились після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
25.10.2023 року до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Одеського обласного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи, яка відкрились після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2023 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
Факт родинних зв`язків між ОСОБА_1 та її померлим чоловіком ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.01.1960 року, актовий запис №1.
Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина на спадкове майно зокрема на право на користування земельної ділянки площею 11,13 га в межах згідно з планом, яка була передана ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 008555, виданого 26.12.2001 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 144.
Згідно з довідками Мологівської сільської ради від 14.09.2023 року №1080 та від 14.09.2023 року № 1081 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті проживав разом з позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів спадкової справи вбачається, що в період з 2002 рік по 2003 рік нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори за заявою позивачки проводилося оформлення спадкового майна (спадкова справа № 206/2003 від 01.09.2002 року), що залишилося після смерті ОСОБА_2 .
Позивачка своєчасно звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з спорудами під АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 1,37 гектарів, що знаходиться на території Мологівської сільської Ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, автомобіль марки "ВАЗ 2104", 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та інше майно, яке належало її покійному чоловіку.
Зазначене майно позивачка прийняла, про що їй нотаріусом було свідоцтво про право на спадщину.
Позивачка зазначає, що у 2023 році вона зверталась до нотаріуса із усним зверненням щодо оформлення спадщини за законом в рамках спадкової справи № 206/2003 від 01.09.2002 року на земельну ділянку загальною площею 11,13 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту від 26.12.2001 року № 144, що виданий Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів.
Нотаріусом було повідомлено позивачку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв?язку із тим, що чинним законодавством обмежено право спадкування права постійного користування землею.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.
Згідно статі 25 Цивільного Кодексу України /далі також - ЦК/ цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Таким чином, після смерті особи, органи виконавчої влади не мають права оформляти право власності на об`єкт нерухомості.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , отримавши 26.12.2001 року на підставі державного акту на право постійного користування землею земельну ділянку загальною площею 11,13 га розпочав її використання та з часу отримання земельної ділянки і по час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не створив селянське (фермерське) господарство.
Відповідно до приписів ст. ст. 50, 51 Земельного кодексу України (1990 року, в редакції чинній на момент отримання земельної ділянки) було передбачено що земельна ділянка надавалася у користування для ведення фермерського господарства.
На час надання спадкодавцю ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою.
Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки надавалися в користування. Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства.
Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки.
Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства.
Після одержання Державного акта на право постійного користування землею селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.
У Постанові Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження №12-57г19) Велика Палата ВС вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав передбачених у статті 141 3К України від 25 жовтня 2001 року, перелік яких є вичерпним. Смерть особи, якій надавалася відповідна земельна ділянка для постійного користування не є підставою для припинення відповідного права.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року по справі N?179/1043/16-1 (провадження N? 14-63цс20) було сформовано правовий висновок щодо права постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, про те, що таке право може бути об?єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на час надання спадкодавцю ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою. Право ОСОБА_2 на постійне користування земельною ділянкою не припинилося, а отже не є підставою для припинення відповідного права.
У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Висновки суду
Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, вказує на належність спадкодавцю ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою площею 11.13 га, яка була передана йому у користування згідно державного акту на право постійного користування землею І-ОД № 008555 від 26.12.2001 року.
Крім того, суд враховує той факт, що Позивачка своєчасно звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з спорудами під АДРЕСА_1 , земельна ділянка, площею 1,37 гектарів, що знаходиться на території Мологівської сільської Ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, автомобіль марки "ВАЗ 2104", 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та інше майно, яке належало ї покійному чоловіку.
Суд вважає, що Право, яке належало ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котра є спадкоємцем за законом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на право постійного користування землею в нотаріальній конторі не можливо. Таким чином, захистити спадкові права позивачки можливо лише в судовому порядку.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За викладеного, суд вважає, що оскільки позовні вимоги позивачки не суперечать вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за
ОСОБА_3 право власності на житловий будинок та на господарські будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 по праву спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат не вирішувалось.
Керуючись ст.ст.15, 16,1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання право постійного користування на спадкове майно - задовольнити
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), як спадкоємцем за законом право постійного користування земельною ділянкою площею 11,13 га, яка була передана для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 008555, виданого 26.12.2001 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 144 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О.Боярський