ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м.Суми

Справа №591/1592/22

Номер провадження 22-ц/816/474/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Комунальне підприємство «Міськводоканал»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Альфа банк»

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Авраменка Олександра Вікторовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 січня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 18 січня 2023 року,

в с т а н о в и в :

29 квітня 2022 року КП «Міськводоканал» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , АТ «Альфа банк» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , будучи споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Міськводоканал», допустили заборгованість за отримані послуги за період з 01 червня 2014 року по 01 січня 2022 року в розмірі 4480 грн 23 коп, яку просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також 2481 грн судового збору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 січня 2023 року позовні вимоги КП «Міськводоканал» Сумської міської ради задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість з водопостачання та водовідведення в сумі 2057 грн 93 коп за період з 29 квітня 2019 року по 11 жовтня 2021 року.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Міськводоканал» Сумської міської ради по 570 грн 63 коп судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Авраменко О.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 ніколи не проживав та ніяких послуг у квартирі АДРЕСА_2 від позивача не отримував. Зазначена квартира знаходиться у непридатному для проживання стані.

Вказує про недоведеність позивачем факту користування послугами у заявленому у позові розмірі, оскільки за наявності лічильника фактичний рівень споживання підтверджується саме поточними показниками лічильника, а не проводиться нарахування за середніми показниками.

В тій частині, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог, рішення суду не оскаржується і, відповідно до приписів ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Міськводоканал» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Заперечуючи проти доводів апелянта, вказує про правильне нарахування заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, вказує, що нарахування плати за надані комунальні послуги за нормами водоспоживання проводилося у період з 01 липня 2014 року по 01 березня 2015 року з розрахунку на одну зареєстровану особу - ОСОБА_1 , а в подальшому з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2022 року нарахування здійснювалися за показниками лічильників. Зазначає, що ОСОБА_2 був зареєстрований за зазначеною адресою з 10 липня 2015 року по 07 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 4480,23 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 грн х 100 = 248100 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою МЄІРЦ № 348/121899, в квартирі АДРЕСА_2 проживають відповідачі ОСОБА_1 (власник) та ОСОБА_2 (син) (а.с. 14).

Згідно з довідками Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради від 09 травня 2022 року, місце проживання ОСОБА_1 по м. Суми не зареєстроване, ОСОБА_2 з 08 лютого 2022 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 20-21).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 16 травня 2008 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належала ОСОБА_1 (а.с. 103-104).

Із 12 жовтня 2021 року вказана квартира належить на праві власності АТ «Альфа-Банк», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 72-73).

За даними обігової відомості, розмір заборгованості за період з 01 травня 2019 року по 11 жовтня 2021 року становить 2057,93 грн (а.с. 7-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачами не здійснено оплату за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 травня 2019 року по 11 жовтня 2021 року, а тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги. При цьому зазначено, що вимога по стягнення заборгованості за період з 01 червня 2014 року по 29 квітня 2019 року пред`явлена позивачем з пропуском визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме така особа.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог КП «Міськводоканал» (у межах строку позовної давності), оскільки стороною позивача було доведено належними доказами наявність заборгованості відповідачів за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що була нарахована на підставі показників лічильника за встановленими тарифами. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані житлово-комунальні послуги.

Оскільки судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти правильності наданого позивачем та наведеного у рішенні суду першої інстанції розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач ОСОБА_2 вказує про незаконність проведення нарахування за середніми показниками за наявності лічильника. Однак, за даними оборотної відомості з березня 2015 року нарахування здійснювалися саме за показниками лічильника.

Доводи апеляційної скарги про непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , неотримання ніяких послуг від позивача та перебування квартири у нежитловому стані, колегія суддів вважає необґрунтованими .

Так, суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачі відмовлялись від споживання послуг з водопостачання (водовідведення) у встановленому порядку, чи звертались до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та неспоживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Авраменка Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 січня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук