Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1153/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Яреська Тараса Віталійовича про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олевського районного суду Житомирської області знаходиться цивільна справа № 287/1153/23 за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Яресько Тарас Віталійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яресько Т.В. також звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить розглянути та задовольнити заяву про забезпечення позову, зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 17.05.2021 року № 13646, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс».

В обґрунтування заяви представник позивачки зазначає, зокрема, що примусове виконання зазначеного оспорюваного виконавчого напису до ухвалення рішення по суті спору порушує права позивачки, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, а тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

01.06.2023 року відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Винару Л.В.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У п. 4. Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, суд вирішуючи питання про забезпечення позову, має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях позивача.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України, від 25.05.2016 р. (справа №6-605цс16).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Представник позивачки звернувшись із заявою про забезпечення позову, посилається на те, що примусове виконання оспорюваного виконавчого напису до ухвалення рішення по суті спору порушує права позивачки, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки.

Поряд з тим представником позивачки не наведено, які саме конкретні ризики утруднення чи невиконання потенційного рішення суду про задоволення позову, існують на час подання заяви про забезпечення позову. Оскільки, хоча обов`язок доказування обставин покладаються на кожну із сторін (в цьому випадку на представника позивачки), останнім не надано жодного доказу вчинення якихось ефективних дій приватним виконавцем, направлених на примусове виконання виконавчого напису № 13646, виданого 17.05.2021 року, до суду не надано доказів можливого працевлаштування позивачки ОСОБА_1 , виписки по поточному банківському рахунку позивачки, щоб суд упевнився, що дійсно з позивачки відбувається стягнення коштів.

Слід зазначити, що навіть сам факт ухвалення приватним виконавцем постанови про арешт коштів боржника, направлення вимоги про отримання інформації, яка містить банківську таємницю щодо позивачки, не може свідчити про неможливість чи утруднення виконання рішення про потенційне задоволення позову шляхом визнання виконавчого напису таким що не підлягає до виконання. Оскільки, не існує жодних перешкод на звернення позивачки із заявою про повернення сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем всього одержаного без достатньої правової підстави за виконавчим написом, визнаним таким, що не підлягає до виконання.

Окрім цього, ініційований вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, адже виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень.

Суд не вбачає необхідності зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом, оскільки зупинення стягнення на підставі виконавчих написів є по суті блокуванням виконання виконавчого провадження.

Слід зазначити, що таке зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є підміною рішення суду, оскільки у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, позивачкою буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149-153, 154, 157, 261, 352-354 ЦПКУкраїни,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Яреська Тараса Віталійовича про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.В.Винар