Справа № 539/4133/23
Провадження № 2/539/926/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Коваленко О.А.,

за участю секретаря Ануфрієвої Н.М.,

представника позивача адвоката Близнюка В.В.,

представника відповідача адвоката Садового В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду до відповідача ОСОБА_2 з позовом про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 10.09.2011 р., який розірвано за рішенням суду від 20.04.2021 р.

В період шлюбу за спільні кошти вони придбали транспортний засіб - автомобіль Volkswagen Jetta, червоного кольору, 1988 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано на відповідача.

Як стало їй відомо, після розірвання шлюбу відповідачем було відчужено вказаний автомобіль, проте жодних коштів від продажу вона не отримала.

Оскільки даний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, вона має право на грошову компенсацію вартості його 1/2 частини.

За висновком судового експерта від 16.08.2023 р. ринкова вартість цього автомобіля становить 60 340,00 грн., а тому відповідач повинен їй сплатити грошові кошти в розмірі 30 170,00 грн.

Також просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані із розглядом справи по оплаті судового збору та висновку судової експертизи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що після розлучення відповідач залишив позивачці спільного майна на більшу вартість, ніж вартість автомобіля.

Крім того, вважає, що висновок судового експерта про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Закону, так як його зроблено без огляду транспортного засобу, без даних щодо технічного стану автомобіля тощо, а тому цей висновок є неналежним доказом.

Дані заперечення викладено у відзиві, наданому до суду.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10.09.2011 р., який було розірвано за рішенням Лубенського міськрайонного суду від 20.04.2021 р. (арк.спр.11-13).

В період шлюбу, 16.11.2018 р., вони придбали транспортний засіб - автомобільVolkswagen Jetta, червоного кольору, 1988 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (арк.спр.14, 20).

Відповідно до висновку судового експерта № 130 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 16.08.2023 р. вартість автомобіля Volkswagen Jetta, червоного кольору, 1988 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка визначена без його огляду, складає 60 340,00 грн. (арк.спр.15-19), а грошова компенсація вартості його 1/2 частини становить 30 170,00 грн.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Норма статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб був придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, і частки сторін є рівними.

Судом не вбачається підстав для визнання неналежним доказом вищевказаного висновку судового експерта щодо проведеного дослідження автомобіля та вважає його таким, що відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу та іншим нормативним актам.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачкою судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи підлягають стягненню з відповідача на її користь згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.13, 81, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.60, 63, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб Volkswagen Jetta, червоного кольору, 1988 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продаж транспортного засобу Volkswagen Jetta, червоного кольору, 1988 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 30 170,00 (тридцять тисяч сто сімдесят), гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи, в розмірі 1573,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.12.2023 р.

Суддя Коваленко О.А.