Справа № 466/7094/22
Провадження № 2/466/557/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 травня 2023року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

справа №466/7094/22, 2/466/557/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у загальному позовному провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

установив:

15.09.2022 ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явила в суд позовну заяву до ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з участю третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Липинського,11, про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з його матір`ю - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.08.2008 р. нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який в подальшому був розірвано 11 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_4 .

З моменту роздільного їх з відповідачем проживання, дитина залишилася проживати з позивачем,нею, місце її проживання рішенням суду визначено не було. Таким чином, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом зі нею та повністю перебуває під її доглядом і вихованням. На даний час вона є зареєстрованою та проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Їх син, ОСОБА_4 , є зареєстрований за адресою свого батька: АДРЕСА_2 .

На протязі тривалого часу відповідач проживає окремо від сім"ї. На даний час їй є невідомим фактичне місце проживання чоловіка. Відповідач з дитиною не спілкується і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не виявляє жодної зацікавленості до життя і виховання сина. Вона,зокрема, створила для дитини гарні умови проживання, дитині в сім`ї комфортно, відтак бажання позивача визначити місце проживання дитини з собою, яка постійно з нею проживає, співпадає з бажанням самої дитини та відповідає її інтересам.

За наведеного, вважаю, що є всі підстави для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки таке рішення відповідатиме найвищим інтересам самої дитини.

Крім того, реєстрація дитини не за місцем її фактичного проживання порушує її права, оскільки вона може бути позбавлена отримувати послуги, що тісно пов`язані з реєстрацію місця проживання, зокрема отримання медичної допомоги, відвідування навчальних та дошкільних закладів тощо. Так, при зарахуванні дитини в дошкільні заклади чи школи в першу чергу враховується реєстрація місця проживання дитини; вказане враховується і при лікуванні дитини в комунальних медичних установах.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 16.09.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали (а.с.23).

05.10.2022 позивач ОСОБА_2 подала на адресу суду заяву, якою усунула вказані в ухвалі недоліки позовної заяви, а саме: оригінал квитанції про оплату судового збору та належним чином завірені копії документів, які долучені до позову.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.30).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.04.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Матушек В.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.09.2008 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.10).

11 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова у справі № 466/3835/18 виніс рішення, відповідно до якого вирішив позов ОСОБА_2 задовольнити повністю та розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 серпня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1991 (а.с.11).

З моменту роздільного проживання сторін, дитина залишилася проживати з позивачкою, місце її проживання рішенням суду визначено не було. Отже, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом зі матір`ю ОСОБА_2 та повністю перебуває під її доглядом і вихованням.

На даний час ОСОБА_2 є зареєстрованою та проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина сторін-син ОСОБА_4 є зареєстрований за адресою свого батька ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 .

Судом встановлено,що дитина ОСОБА_4 фактично постійно проживає разом зі матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира, де позивач разом з сином проживають, належить ОСОБА_2 на праві власності. У квартирі створено всі необхідні умови для проживання дитини. Також дитина навчається Львівській правничій гімназії, матір піклується розвитком та вихованням дитини, відповідач не цікавиться та не опікується сином. ОСОБА_2 має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Крім того, варто зазначити, що після розірвання шлюбу, відповідач перестав спільно з ними проживати. Більше того, вже протягом тривалого часу він не тільки не надає матеріальної допомоги дитині, але не приймає будь-якої участі у вихованні і спілкуванні з дитиною.

Відтак, враховуючи факт того, що дитина повністю перебувала на утриманні матері, а відповідач не надає позивачу кошти на утримання сина, тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про призначення аліментів на утримання дитини. 26 травня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення у справі № 466/3585/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про призначення аліментів на утримання дитини. Вказаним рішенням було вирішено: позов задовольнити та стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1000 (тисячі) гривень, які підлягають індексації, починаючи з 13 квітня 2017року до повноліття дитини (а.с.12).

Отже, на протязі тривалого часу відповідач проживає окремо. На даний час позивачу є невідомим його фактичне місце проживання. Відповідач з дитиною не спілкується і будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тобто не виявляє жодної зацікавленості до життя і виховання дитини.

Крім того, реєстрація дитини не за місцем її фактичного проживання порушує права ОСОБА_2 , оскільки вона може бути позбавлена отримувати послуги, що тісно пов`язані з реєстрацію місця проживання, зокрема отримання медичної допомоги, відвідування навчальних та дошкільних закладів тощо. Так, при зарахуванні дитини в дошкільні заклади чи школи в першу чергу враховується реєстрація місця проживання дитини; вказане враховується і при лікуванні дитини в комунальних медичних установах.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до клопотання органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-32796 від 20.03.2023, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради повідомляє про неможливість надання висновку про доцільність чи не доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки немає можливості отримати ряд документів, такі як акт оцінки потреб сім`ї/особи, акт обстеження умов проживання, оскільки за місцем реєстрації дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 дверей ніхто не відчинив.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю.

Реєстрація дитини з відповідачем, саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у її вихованні , і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 263-265, 268, 280-283, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з його матір`ю - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за аресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, місце знаходження за адресою: м. Львів, вул. Липинського,11, ідент. код: 04056115.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя В. В. Свірідова