ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1921/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5034/21 Категорія: 302000000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Новицької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стецяк Вікторії Мар`янівни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Самбірської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 жовтня 2008 року, між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки сімейні відносини між сторонами не склалися, на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду від 30.06.2011 року шлюб був розірваний.

Згідно свідоцтва про зміну імені відповідач змінив своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », про що 20.02.2009 року в Книзі реєстрації зміни імені зроблено актовий запис №11.

Вказує, що ще до розірвання шлюбу з відповідачем подружжя тривалий час спільно вже не проживали та шлюбно - сімейних відносин не підтримували, спільного господарства не вели. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем за адресою АДРЕСА_1 та з моменту припинення з відповідачем шлюбно - сімейних відносин вона із сином місця проживання не змінювали. Достеменно знаючи про місце проживання дитини відповідач не відвідував сина по місцю проживання, не узгоджував із позивачем графіку побачень із сином, не цікавився матеріальним забезпеченням дитини та його здоров`ям, участі у його вихованні жодної не брав.

Фактично впродовж десяти років відповідач зовсім не бере участі у вихованні сина, не відвідує його у дома, не цікавиться його життям, навчанням, фізичним та духовним станом та не бере участі в його утриманні.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011 року було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_7 , аліменти в розмірі частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

07 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Борисенко Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 31217401 про стягнення з відповідача аліментів, на виконання вищезазначеного рішення суду.

Згідно розрахунку виданого державним виконавцем Соснівського відділу ДВС міста Черкаси станом на 30.09.2020 року заборгованість по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 28440,24 грн.

Вважає, що така пасивна поведінка відповідача шкодить інтересам дитини, оскільки шкодить його самоусвідомленню як майбутнього чоловіка, здатності в майбутньому правильно сприймати свої обов`язки, на формування відповідальності та інших моральних цінностей.

Згідно з висновком Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин стосовно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Покази свідка та довідка про існування заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини та посилання позивачки про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не цікавиться його життям не підтверджує з достовірністю та достатністю факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню сина, оскільки причин, у зв`язку з якими виникла заборгованість, судом не встановлені, як і те, що відсутність зв`язку з відповідачем обумовлена причинами, які виключно залежать від його волі. При цьому, відповідач стверджує, що аліменти сплачує та заборгованості по аліментах на момент подачі позову не мав.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин у справі та з порушенням норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з інформації про виконавче провадження ВП №31217401 вбачається, що до відповідача застосовувались заходи примусового виконання рішення, а саме арешт майна боржника, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, арешт коштів на рахунках, обмеження у праві користування зброєю, у праві полювання, що спонукали відповідача сплатити заборгованість у 2018 році, але це не змінило у подальшому поведінку відповідача та станом на липень 2022 року відповідач був внесений в реєстр боржників.

Судом не надано оцінку розрахунку заборгованості по аліментах від 16.09.2020 року, з якого вбачається, що станом на 30.09.2020 року заборгованість по аліментах становила 28440,24 грн., що повністю спростовує твердження відповідача про відсутність заборгованості по аліментах на момент подання позову.

Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей або доказів будь-якого характеру, які б вказували на те, що відповідач хоча б намагався виконувати батьківські обов`язки щодо виховання сина. Протягом тривалого періоду відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання сина не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем його сина не встановлено.

Суд не мотивував підстави відхилення висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 жовтня 2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки сімейні відносини між сторонами не склалися, на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду від 30.06.2011 року шлюб між ними був розірваний.

Згідно свідоцтва про зміну імені відповідач змінив своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », про що 20.02.2009 року в Книзі реєстрації зміни імені зроблено актовий запис №11.

У позові позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та з моменту припинення з відповідачем шлюбно - сімейних відносин вона із сином місця проживання не змінювали.

Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_7 , аліменти в розмірі частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

07 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Борисенко Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 31217401 про стягнення з відповідача аліментів, на виконання вищезазначеного рішення суду.

Згідно розрахунку виданого державним виконавцем Соснівського відділу ДВС міста Черкаси станом на 30.09.2020 року заборгованість по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 28440,24 грн.

Відповідно до характеристики шкільного навчального закладу Середньої загально-освітньої школи № 4 І-ІІІ ступенів м. Самбора ОСОБА_4 систематично відвідує школу, завжди охайний, акуратно обтягнений. Забезпечений шкільним приладдям, підручниками. Учень дисциплінований, ввічливий, з повагою ставиться до учителів та дорослих. Батьківські збори відвідує мати та бабуся, батько на збори не з`являється, з учителями та класним керівником не спілкується.

У висновку Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 зазначено, що Службою у справах дітей спільно з працівниками відділу молоді та спорту проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Розглянувши акт обстеження встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 у квартирі житловою площею 40 кв.м., з усіма комунальними зручностями. В квартирі зареєстровано 3 особи: ОСОБА_8 , 1956 року народження, ОСОБА_1 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження. У квартирі чисто. Для ОСОБА_7 створені необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання і відпочинку. Дитина забезпечена усім необхідним одягом відповідно до віку та сезону. Матеріально-побутова умови проживання сім`ї добрі. У висновку, зокрема, також вказано, що зі слів матері ОСОБА_9 жодного разу не відвідував дитину, не цікавився життям та здоров`ям сина. Жодної підтримки чи допомоги, зокрема, матеріальної від батька ОСОБА_7 не отримував. Дитина перебуває на повному тримання своєї матері. Комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 .

Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилається на те, що фактично впродовж десяти років відповідач не бере участі у вихованні сина, не відвідує його у дома, не цікавиться його життям, навчанням, фізичним та духовним станом та не бере участі в його утриманні. Достеменно знаючи про місце проживання дитини відповідач не відвідував сина по місцю проживання, не узгоджував із позивачем графіку побачень із сином, не цікавився матеріальним забезпеченням дитини та його здоров`ям, участі у його вихованні жодної не брав. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, нею не займається, не виховує, не створює нормальні умови для її утримання, не цікавиться її життям та здоров`ям, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не погоджується позовними та заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо свого неповнолітнього сина. Вказав, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів умисного невиконання ним своїх батьків обов`язків, а факти викладені у позовні заяві не відповідають дійсності. Зазначає, що він всіляко підтримує зв`язки з сином, надає матеріальну допомогу на забезпечення та утримання сина. На даний час він продовжує сплачувати аліменти, для спілкування з сином придбав йому мобільний телефон, а згодом смартфон. При цьому, аби позбавити його спілкування з сином, позивач постійно змінює номер телефону, на телефонні дзвінки не відповідає, забороняє сину спілкуватися з ним. На час звернення до суду з позовом заборгованість по аліментах відсутня. Висновок Виконавчого комітету Самбірської міської ради щодо доцільності позбавлення його батьківських прав складений виключно зі слів позивачки та документальної не підтверджений. Тому підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що:

«ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що:

«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що:

«заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_1 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не цікавиться життям сина, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини станом на 30.09.2020 року мав заборгованість за аліментами у розмірі 28 440,24 грн.

В апеляційній скарзі позивач також звертає увагу суду, що відповідно до Інформації про виконавче провадження №.07.2022 року дані про відповідача внесено до відомостей про боржника в Єдиний державний реєстр боржників (т. 1 а.с. 138).

Колегія суддів звертає увагу, що на час винесення заочного рішення сума боргу ОСОБА_2 по сплаті аліментів була суду не відома, оскільки борг який був у нього станом на подання позову ним був погашений, що вбачається із інформації про виконавче провадження, а інших даних про суму заборгованості в матеріалах справи немає.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом наявної заборгованості за аліментами колегія суддів до уваги не бере, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Колегія суддів враховує, що з матеріалів справи вбачається та стверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву, що він офіційно працевлаштований за кордоном.

Перебування відповідача за межами України та наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів на дату подання позовної заяви не є підтвердженням ухилення від виховання сина відповідача і його винної поведінки.

Посилання позивача на те, що дитина впродовж багатьох років проживає разом із нею і не бачиться із відповідачем, також не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи відповідач не надав жодного доказу або своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків з догляду та виховання дитини, оскільки згідно з розподілом обов`язківи щодо доказування саме позивачка має довести, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Крім того, надання заперечення є правом відповідача (стаття 199 ЦПК України).

Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вказує, що не вчиняє неправомірні дії на шкоду сину та не ухиляється від виконання батьківських обовязків, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі в житті дитини.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував висновку Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки зі змісту судового рішення вбачається, що даний висновок був оцінений судом в сукупності з іншими доказами у справі наданими позивачем.

При дослідженні цього висновку колегія суддів вважає, що він є недостатньо обґрунтованим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Цей висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. З висновку не вбачається, що батько дитини був запрошений для надання пояснень та заперечень проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його однобічність.

Сам по собі висновок не є правовою підставою для застосування крайнього заходу позбавлення відповідача батьківських прав.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, установивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, зокрема те, що він не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе його батьком та бажає брати участь у його вихованні, заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що все це свідчить про його інтерес до дитини, і підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав немає.

Крім того, судом попереджено відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Також роз`яснено позивачу можливість звернення із таким позовом у майбутньому у разі якщо поведінка відповідача по відношенню до сина не зміниться.

Однак, наразі ОСОБА_1 не довела необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стецяк Вікторії Мар`янівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Судді: