БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/127/23
Справа № 356/403/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

До Березанського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до досягнення 23 років; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до повноліття.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку про необхідність передачі вказаної цивільної справи на розгляд іншому суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, з огляду на таке.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в справі «Сокуренко і Стригун проти України" (п. 24 рішення від 20.07.2006 року; заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Так, правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається Главою 2 розділу І ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у Законі судів. У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (ч. 6 ст. 187 ЦПК України).

При цьому, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).

Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 ч. 1 ст. 2 Закону України Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

В силу приписів ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з відповіддю № 82139 від 22.05.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві щодо визначення підсудності справи послалася на ст. 28 ЦПК України та зазначила, що з травня 2020 року і по даний час вона разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 09.05.2023 про взяття на облік ВПО від 20.05.2020 № 3256-.

Враховуючи посилання ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, судом в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Миколаївській області щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача.

Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Миколаївській області, наданої на запит суду позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за відомостями ВОМІРМП та ВІС УДМС у Миколаївській області значиться зареєстрованою з 17.07.2014 за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана вище адреса місця реєстрації зазначена і в долученій до позовної заяви копії паспорта позивача ОСОБА_1 (відмітка на 14 аркуші паспорта громадянина України).

З огляду на посилання позивача на те, що вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа, з метою визначення підсудності, на підставі ч. 6 ст. 187, ч. 1 ст. 28 ЦПК України суд направив запит до Управління соціального захисту населення та праці Березанської міської ради щодо надання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

05.06.2023 до канцелярії суду надійшла відповідь за підписом заступника начальника Управління соціального захисту населення та праці Березанської міської ради, згідно з якою в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3256- від 20.05.2020. Згідно даної довідки фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Так, у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наведено наступні визначення термінів: місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Як визначено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. На період тимчасової окупації територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя положення частини першої статті 4 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (далі - Закон) не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання. Особа, місце проживання якої зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки. Відомості про зареєстроване місце проживання такої особи у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, вносяться до реєстру територіальної громади, яка здійснила відповідну реєстраційну дію за межами тимчасово окупованої території України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Миколаївській області позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться зареєстрованою з 17.07.2014 за адресою: АДРЕСА_3 . Аналогічна адреса місця реєстрації зазначена і в долученій до позовної заяви копії паспорта позивача ОСОБА_1 .

Тоді як в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3256- від 20.05.2020 вказано, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 .

Проте, в долученій до позовної заяви копії паспорта громадянина України позивача ОСОБА_1 зміститься відмітка про те, що вона 17.07.2014 була знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

З огляду на викладене вище, приходжу до висновку, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у даній справі не можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування позивача при визначені підсудності розгляду справи за ч. 1 ст. 28 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відсутні підстави для визначення територіальної підсудності Березанському міському суду Київської області, оскільки позивач не надала належних доказів, які б стали підставою для застосування правил ч. 1 ст. 28 ЦПК України, а відповідач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування на території, що підпадає під юрисдикцію Березанського міського суду Київської області.

З урахуванням викладеного вище та приписів ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України, даний спір не підсудний Березанському міському суду Київської області.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як визначено ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Зважаючи на викладене вище, вважаю за необхідне передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва (вул. Декабристів, 41/12, м. Миколаїв, Миколаївська область), оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) зазначеного суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 27, 28, 31-32, 184, 258-261, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, передати на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. В. Дудар