Номер провадження: 22-ц/813/2469/23
Справа № 947/6685/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Люлика Романа Івановича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей ОМР, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 . Відповідач по справі - ОСОБА_2 є батьком дитини. Також позивачка повідомила, що 07.04.2020 року між нею та відповідачем шлюб розірвано, сторони проживають окремо, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина, його життям не цікавиться, не спілкується з дитиною, матеріально не забезпечує (а.с. 2-5).

16 листопада 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 74-75).

10 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Люлик Роман Іванович направив на адресу Київського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року. Представник апелянта не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Також, представник апелянта повідомив, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Easycon, відтак, як зазначає представник апелянта, розгляд даної справи відбувся за відсутності позивача та її представника. При цьому, представник апелянта вказав на те, що Вінницьким міським судом Вінницької області 12.03.2021 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа №127/5206/21), який не оскаржувався відповідачем, однак, як вбачається з інформації з АСВП, Другим Київським ВДВС у місті Одесі, з невідомих позивачу (апелянту) причин, було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Зазначене, на думку представника апелянта, спростовує висновки суду першої інстанції, що позивачкою не доведено факту її звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Представник апелянта наголосив на тому, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. При цьому, звертає увагу на те, що батько вважається таким, що ухиляється від обов`язку з виховання сина, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з ним, не проявляє про них щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. З огляду на викладене, представник апелянта просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей ОМР, про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнити в повному обсязі (а.с. 78-82).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 01 червня 2023 року, що проводилося в режимі відеоконференції, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та порядок розгляду справи повідомленні належним чином. З матеріалів справи вбачається, що судова повістка на 01 червня 2023 року, яка була направлена на адресу ОСОБА_2 (а.с. 166 зворот), повернулася до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що відповідач, як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, не забезпечує необхідну матеріальну підтримку, не доведено, що позивачка зверталась з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, чи є заборгованість про стягнення аліментів, відповідач навмисно ухиляється від погашення заборгованості по аліментам, не доведено, що відповідач не спілкується з дитиною. З огляду на це, суд першої інстанції вирішив відмовити у задоволенні позову (а.с. 75).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року. Заочним рішення Вінницького міського суд Вінницької області від 07 квітня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року. У вказаному рішенні встановлено, що шлюбні відносини фактично між позивачем та відповідачем припинено з 01 грудня 2017 року (а.с. 12-13).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 липня 2017 року сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14а).

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, представник апелянта зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, не цікавиться її життям, не відвідував сина жодного разу, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав (а.с. 4 зворот - 5, 79).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину.

Згідно з ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ухилення батьків або одного з них від виконання обов`язків по вихованню дитини повинно носити систематичний характер.

Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, систематичне невиконання батьківських обов`язків, в тому числі не забезпечення належного догляду дитини, відсутність спілкування в необхідному обсязі тощо, тягне за собою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Окремо суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з цього апеляційний суд враховує наступне.

Так, відповідно до Довідок з КЗ «Дошкільний навчальний заклад №52 Вінницької міської ради» від 18 лютого 2021 року №16/05-01-02 та від 05 листопада 2021 року №115/05-01-02 ОСОБА_3 зарахований та відвідує з 31 липня 2019 року КЗ «Дошкільний навчальний заклад №52 Вінницької міської ради». Батько, ОСОБА_2 , не приходив у навчальний заклад, не відвідував свята та розваги, в яких брав участь його син та не сплачував за садок (а.с. 15, 70).

З Довідки, виданої МКП «Управляюча компанія «Господар Люкс» від 10 лютого 2021 року №05-21/287, вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстровані також: ОСОБА_5 (власник/наймач), ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_3 (внук) (а.с. 16).

Згідно з актом від 19 лютого 2021 року, мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не з`являється до дитини ОСОБА_3 з грудня 2017 року (а.с. 17).

Крім того, 13 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 березня 2023 року №01/00/011/ НОМЕР_2 , в якому зазначено, що з 2017 року по теперішній час ОСОБА_2 проживав окремо від сина, не брав участі в його вихованні та догляді, не цікавився життям, здоров`ям та розвитком дитини, не спілкувався зі своїм сином. Своєю поведінкою ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 150 СК України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню дітей. 24 січня 2023 року, 07 лютого 2023 року та 28 лютого 2023 року питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких було заслухано пояснення матері дитини, ОСОБА_1 , розглянуто документи, які стосуються даної справи. Батько дитини не брав участі у засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. На підставі викладеного, враховуючи неналежне виконання батьком протягом тривалого часу обов`язків по вихованню сина, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 152-153).

Враховуючи вище наведене в сукупності та обставини справи, апеляційний суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не готує його до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться ним, що свідчить про доцільність позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо витрат на правову допомогу.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу, зазначаючи при цьому, що очікує понести вказані витрати у розмірі, що не перевищуватиме 10000 грн (а.с. 5-5 зворот).

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, ні апелянтом-позивачем, ні його представником доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу надано не було, а тому, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у цій частині.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду із позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 908 грн (а.с. 1), а за подання апеляційної скарги - у розмірі 1362 грн (а.с. 85). Враховуючи, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача із відповідача сплачений судовий збір у загальному розмірі 2270 гривень.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог, а також вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Люлика Романа Івановича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині вимог (щодо відшкодування витрат на правову допомогу) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір за звернення до суду із позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 2270 гривень.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішень

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк