КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/2793/22
провадження № 22-ц/824/5670/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ратнікової В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року в складі судді Дубас Т. В. ,

встановив:

04.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позов мотивований тим, що 04 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди двокімнатної квартири, згідно з яким позивач передав ОСОБА_2 в строкове платне користування житлове приміщення, а відповідач зобов`язалася своєчасно вносити плату за житло.

Відповідно до п. 3.1 договору, орендна плата становить 9 000 грн на місяць без урахування плати за житлово-комунальні послуги.

В період з березня 2021 року по серпень 2021 року відповідач систематично порушувала договірне зобов`язання зі сплати орендної плати та комунальних платежів.

26.07.2021 відповідач надала розписку про те, що зобов`язується сплатити суму заборгованості за орендну плату у розмірі 45 000 грн.

05.08.2021 відповідач відмовилась звільняти орендоване приміщення. В присутності працівників поліції ОСОБА_2 написала розписку про зобов`язання сплатити борг та плату за житлово-комунальні платежі.

Оскільки відповідачем заборгованість погашена не була, за п.5.2 договору позивачем в односторонньому порядку припинено дію договору оренди та 15.08.2021 відповідачем було звільнено орендовану квартиру.

Згідно п. 4.4 договору, закінчення дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою у повному обсязі, враховуючи неустойку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди від 04 липня 2020 року в розмірі 45 000 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року вказаний позов залишено без задоволення.

08.02.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач фактично користувалася приміщенням позивача і певний час сплачувала орендну плату. Згодом орендна плата перестала вноситись і у відповідача виникла заборгованість за фактичне проживання у житловому приміщенні позивача та за фактично використані житлово-комунальні послуги у період з березня 2021 року по серпень 2021 року. Дані факти відповідач не заперечувала, підтвердженням чого є надана нею розписка від 26.07.2021 та розписка від 05.08.2021, де відповідач зобов`язується сплатити позивачу заборгованість, а саме кошти за користування житловим приміщенням за період з березня 2021 року по серпень 2021 року. Станом на день подання скарги відповідач борг не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ч.3 ст. 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Судом встановлено, що 04 липня 2020 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди майна (найму), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування жиле приміщення: двох кімнатну квартиру , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - об`єкт), а орендар зобов`язується прийняти об`єкт, своєчасно вносити плату за житло та після припинення цього договору повернути об`єкт орендодавцеві в належному стані ( п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1.4, п. 2.1.5, 2.1.8 договору, орендар зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату орендодавцю; своєчасно і в повному обсязі сплачувати у встановленому чинним законодавством строки платежі за комунальні послуги; після припинення договору повернути об`єкт орендодавцеві в належному стані за Актом приймання-передачі майна протягом 1 (одного) дня з дня припинення цього договору.

Орендар за користування об`єктом сплачує орендну плату у грошовій формі (готівкою або в безготівковому порядку на рахунок орендодавця). Розмір орендної плати становить 9 000 грн на місяць (п.3.1 договору).

Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи неустойку та/або штрафи (якщо такі передбачені цим договором) (п.4.4 договору).

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта терміном до 2 діб, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення (п.5.4 договору).

Договір вступає в силу з дня підписання і діє до 04.12.2020.

04 липня 2020 року сторони договору підписали Акт приймання-передачі майна (а.с. 6 зв.).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідач не виконувала умови укладеного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 26.07.2021 та 05.08.2021 відповідач написала розписку, в яких визнала суму заборгованості за оренду житла.

Так, відповідно до розписки від 26.07.2021, ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити 45 000 грн за оренду квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатити комунальні послуги за останніми показниками лічильників на 04.08.2021 р. ОСОБА_1 до 04.08.2021 р.

Відповідно до розписки від 05.08.2021, ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити 45 000 грн за оренду квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатити комунальні послуги за останніми показниками лічильників на 09.08.2021 р. ОСОБА_1 до 09.08.2021 р. включно. Розписку написано у присутності працівників поліції (а.с.8).

15 серпня 2021 року ОСОБА_2 звільнила орендовану нею квартиру.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не виконала взяте на себе зобов`язання по сплаті орендної плати та платі за комунальні послуги з березня 2021 року по серпень 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди закінчився 04.12.2020 та не охоплював період часу з березня 2021 року по серпень 2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що після закінчення строку дії договору оренди 04.12.2020, відсутності доказів його пролонгації, правові підстави для стягнення з відповідача орендної плати саме на підставі договору оренди після закінчення строку його дії відсутні.

Разом з тим, відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Розписка відповідача про визнання нею суми боргу за договором оренди в розмірі 45 000 грн та зобов`язання повернути вказану суму в строк до 09.08.2021, яке виконано нею не було, є достатньою та належною підставою для стягнення вказаних коштів з відповідача на користь позивача, оскільки виникнення зобов`язання відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб.

З огляду на те, що відповідачка продовжувала користуватися майном позивача до 15 серпня 2021 року, між сторонами досягнуто домовленість про розмір плати за користування таким майном, про що свідчить підпис відповідача в наданих нею розписках позивачу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову позивачу у стягненні із відповідача грошових коштів у розмірі 45 000 грн.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, на відповідача ОСОБА_2 покладаються судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачкою в сумі 2 481 грн (992,40 грн + 1 488,60 грн), що підлягають стягненню в дохід держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , станом на 25.05.2020 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість в сумі 45 000 ( сорок п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 2 481 ( дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

В. М. Ратнікова