СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3572/22

пр. № 2/759/581/23

29 травня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Пізняхівського Ф.М., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Юрова В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що позивач та ОСОБА_3 з 1996 року прийняли рішення спільного проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Позивачем зазначено, що спільне життя у неї з ОСОБА_3 заладилось, кожний доповнював одне одного, відкрились нові почуття, з 1996 року вони стали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, підтримувати шлюбні стосунки, турбуватись одне про одного, нести взаємні права та обов`язки подружжя, спільно відпочивали, мали єдиний бюджет, спільно планували майбутнє.

Заробітні плати дозволяли вести життя на досить високому матеріальному рівні. Неодноразово була можливість проводити відпочинок у відпускний період, в Криму в санаторіях, на базах відпочинку.

Окрім основного місця проживання в квартирі, у позивача та ОСОБА_3 був спільний будинок із земельною ділянкою 60 соток землі в селі Соколів Брід, Попільнянського району Житомирської області, що залишився позивачу у спадок від матері і земельна ділянка з будинком в АДРЕСА_2 , придбана нами спільно по АДРЕСА_3 .

В подальшому, до виходу на пенсію і після виходу на пенсію ОСОБА_3 та позивач продовжили мешкати в квартирі АДРЕСА_1 і в цей час від ОСОБА_3 надійшла пропозиція узаконити відносини, але позивач не надала цьому значення, оскільки вони жили на повному довір`ї одне до одного без сварок та спорів.

У вересні 2008 року раптово помер син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Як зазначено позивачем, з цього часу ще більше поглибились їх відносини з ОСОБА_3 , так як його дочка від першого шлюбу - ОСОБА_2 (відповідач) разом зі своїм сином ОСОБА_5 , будучи зайнята своїми справами, належної уваги і підтримки батьку не надавала.

В подальшому, продовжуючи спільне життя з ОСОБА_3 , маючи спільний бюджет і засоби на проживання у 2010 році прийняли рішення придбати однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка в подальшому, як і квартира АДРЕСА_5 приносили їм додатковий заробіток для життя.

З врахуванням віку та участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС, здоров`я ОСОБА_3 різко погіршилось та він потребував уваги, догляду та сторонньої допомоги.

З метою покращення стану здоров`я ОСОБА_3 , піклуючись про нього та доглядаючи за ним, позивач разом з ним відвідувала різні санаторії, щоб покращити, на скільки це було можливо, стан його здоров`я.

Влітку 2016 року ОСОБА_3 тяжко захворів і з захворюванням серцево-судинної системи був госпіталізований в інститут кардіології ім. Академіка М.Д. Стражеско в відділення реанімації.

Повторно ОСОБА_3 із загостренням серцевої хвороби знаходився там на стаціонарному лікуванні в грудні 2018 року, а в липні 2020 року - у відділенні кардіології Київської міської клінічної лікарні №5.

Весь цей час позивач та за допомогою свого сина - ОСОБА_6 , в тому числі й фінансової, опікувалась ОСОБА_3 і в лікарнях, і після його виписки із лікарень. Стан його здоров`я був тяжким та потребував постійного стороннього догляду, дієтичного харчування та ліків, які дорого коштували.

Позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 всі ці роки була зайнята собою та своєю сім`єю, участі в догляді та лікуванні за батьком не приймала.

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 відчув себе вкрай погано.

Позивач знаходячись весь час вдома, виконувала всі настанови лікаря і думала що стан здоров`я покращиться, проте у лютому 2021 року стан здоров`я ОСОБА_7 ще більше погіршився. ОСОБА_3 за станом свого здоров`я не міг навіть виходити на вулицю, самостійно пересуватись по квартирі та став лежачим хворим, а позивач, як його дружина весь цей час доглядала за ним, піклувалась про нього, готувала їжу, прибирала за ним, давала ліки, які призначав лікар, пропонувала лягти на стаціонарне лікування в лікарню, однак від госпіталізації він відмовлявся.

В кінці травня 2021 року ОСОБА_8 побажав побачити свою доньку і позивач їй зателефонувала. 26 травня 2021 року вона приїхала з онуком (її сином) і спільно було прийнято рішення про госпіталізацію ОСОБА_7 в лікарню №5 Святошинського району міста Києва.

В лікарні ОСОБА_3 знаходився на лікуванні тиждень. В цей час від пережитого стресу позивача госпіталізували в лікарню ім. Стражеско з гіпертонією, де вона знаходилась до 08 червня 2021 року.

За час її відсутності, відповідач ОСОБА_2 , відвезла ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , за місцем її мешкання.

Відповідач ОСОБА_2 протягом спільного життя позивача з ОСОБА_3 виступала проти узаконення їхнього шлюбу, вона ж відмовила позивачу у відвідинах ОСОБА_3 і не дозволила телефонувати йому.

В подальшому позивач дізналася, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді:

1. Квартира АДРЕСА_5 , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 3, жила площа 45, 1 кв. м, загальна площа 65, 4 кв.м, ринковою вартістю 1 948 475 грн.

2. Квартира АДРЕСА_4 , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18, 20 кв. м, загальна площа 39, 00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн.

3. Земельна ділянка, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн.

4. Жилий будинок по АДРЕСА_2 орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн.

5. Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

Позивачем зазначено, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах з вказаного вище майна за спільні кошти придбали наступне спільне майно:

- Квартиру АДРЕСА_4 ;

- Земельну ділянку, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га.;

- Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 ;

- Жилий будинок по АДРЕСА_2 .

Оскільки у 2018 році ОСОБА_3 тяжко хворів та коштів на інвестування за договором від 24.11.2017 року в повному обсязі не вистачало, позивач, за спільним рішенням з ОСОБА_3 , прийняла рішення про продаж земельної ділянки в селі Соколів Брід, що була спадковим майном позивача та виручені кошти з продажу вказаної ділянки інвестували в будівництво (договір про інвестування був підписаний з ОСОБА_3 ). Будинок по вказаній вище адресі не введений в експлуатацію, але договірні зобов`язання зі сторони позивача були виконані повністю.

Встановлення черговості спадкоємців за законом прямо передбачена Цивільним кодексом України та відноситься до дискреційних повноважень органів нотаріату України, а відтак, оскільки Дванадцята Київська державна нотаріальна контора при зверненні до неї позивача, не прийняла її документів та доказів спільного проживання протягом 25 років разом з спадкодавцем - ОСОБА_3 однією сім`єю, доказів про піклування за ним, здійснення догляду, наявність спільного бюджету, доказів оплатою нею фінансування квартири, яка була оформлена на ім`я ОСОБА_3 , сплату за нього комунальних послуг, тобто допустимих та належних доказів як спадкоємця четвертої черги (ст. 1264 Цивільного кодексу України), так і підстав для зміни черговості спадкування (ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України), а письмово відмовивши позивачу листом від 02.02.2022 року за вих. №722/02-14 порушили право та охоронюваний законом інтерес позивача щодо можливості спадкування майна ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач змушена звертатись до суду з позовом, як до спадкоємця першої черги - ОСОБА_2 , так і до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, що порушують її права та охоронювані законом інтереси щодо спадкування на рівні з спадкоємцем першої черги майна після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, позивач просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилась в селі Мусіївка Ружинського району Житомирської області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУГУ МВС України в місті Києві 30 квітня 2002 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без укладання шлюбу у період з травня 1996 року по травень 2021 року за адресою АДРЕСА_7 .

Змінити черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилась в селі Мусіївка Ружинського району Житомирської області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУГУ МВС України в місті Києві 30 квітня 2002 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 , після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (том 1, а.с. 106).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 22.11.2022 року підготовче провадження у справі завершено, та призначено судовий розгляд (том 1, а.с. 167).

У судовому засіданні 23.01.2023 року відповідачу ОСОБА_2 поновлено строк для надання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з неналежним її повідомленням про розгляд справи.

20 лютого 2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Юрова В.П. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а.с. 181-187).

У зазначеному відзиві відповідач заперечує проти вищезгаданого позову зазначаючи на його необґрунтованості та безпідставності та зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Родинні відносин між ними підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.08.1968 року, свідоцтва про розірвання шлюбу та архівною випискою Тираспольського відділу РАЦС з актового запису про шлюб від 06.05.2009 року.

Також зазначає, що її батько не проживав з позивачем однією сім`єю як чоловік з жінкою, а відносини у них були не більше дружніх, зокрема, як кума і кума, хоча і близько декількох років до смерті батька вони проживали в одній квартирі АДРЕСА_2 , виключно як сусіди. Сумісне проживання було викликане необхідністю синові позивача ОСОБА_6 пожити в належній батькові квартирі АДРЕСА_5 поки він робив ремонт в своїй квартирі, адреса якої їй не відома.

На підтвердження вказаних обставин відповідач ОСОБА_2 зазначила, що відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не можна назвати як відносини між чоловіком та жінкою які проживали як подружжя, оскільки між ними не було жодних почуттів як чоловіка до жінки, і навпаки. Сумісного бюджету між ними не велось, що також зможуть підтвердити ряд свідків, клопотання про виклик яких нею будуть заявлені в судовому засіданні.

Також ОСОБА_2 зазначає у відзиві, що до лікарні протягом 2020-2021 років, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4164 (з 22.06.2020 по 30.06.2020 року) та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3316 (з 17.05.2021 по 25.05.2021 року), які маються у неї в оригіналах, догляд за хворим батьком здійснювала виключно вона, а позивач ОСОБА_1 не приймала в цьому жодної участі. Крім того, на твердження ОСОБА_1 , що вона під час перебування в лікарні ОСОБА_3 у 2021 році була госпіталізована до лікарні з ім. Стражеско з гіпертонією, нібито внаслідок пережитого хворобою батька, не підтверджено жодними доказами, зокрема причинним зв`язком між хворобою батька та хворобою ОСОБА_1 . Під час перебування на лікуванні ОСОБА_3 у Київській міській лікарні № 5, а саме з 17.05.2021 року по 25.05.2021 року, що також підтверджується випискою № 3316, оригінал якої наявний у відповідача, догляд за хворим батьком здійснювала ОСОБА_2 , її син та онук ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , і ними було повністю взято на себе всі обов`язки по забезпеченню як моральної так і фінансової підтримки хворого батька, що підтверджується рядом товарних та касовий чеків, копії належним чином завірених який було долучено до матеріалів відзиву на позов ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Всі витрати на поховання взяла на себе відповідач ОСОБА_2 , на підтвердження чого остання надала копії посвідчених договору-замовлення на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг № 7 від 29.06.2021 року, копію накладної № 12 від 29.06.2021 року та копію довідки про одержання праху № 2.157051К від 09.07.2021 року.

Також ОСОБА_2 у відзиві акцентує увагу вказаним у позові обставинам, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року було відкрито провадження у справі № 760/23429/21 та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2021 року о 14,00 год. Також зазначено, що позивачем, окрім позову було подано заяву про забезпечення позову, яка побоюючись, що ОСОБА_3 відчужить своє майно. В ході розгляду справи зі з`ясуванням судом інформації про смерть сторони по справі ОСОБА_3 , ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року було закрито провадження по справі № 760/23429/21.

На думку відповідача ОСОБА_2 дії позивача націлені виключно на заволодіння нерухомим майном, яке належало за життя батькові та яке вона вважає майном, набутим в період сумісного проживання з ним за спільні кошти, що зокрема складається з: квартири АДРЕСА_4 ; земельної ділянки, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га.; майнових прав на об`єкт нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 та житлового будинку по АДРЕСА_2 .

В частині вимог позивача про зміну черговості одержання права на спадкування ОСОБА_2 акцентувала увагу на практиці Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену у постанові від 01.03.2021 року, по справі № 233/599/18, згідно якої суд прийшов до такого висновку, що право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. А оскільки позивач ОСОБА_1 на її думку не є спадкоємцем по закону майна, яке належало за життя ОСОБА_3 , тому ОСОБА_2 зазначено, що дані обставини не заслуговують на її увагу щодо їх спростування щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в цій частині.

З урахуванням вищевказаного ОСОБА_2 просила відмовити в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 (зі сторони відповідача ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином відповідача ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_3 . У 2021 році він прибув разом з ОСОБА_2 до квартирі АДРЕСА_1 де в той час перебував ОСОБА_3 , оскільки подзвонила ОСОБА_1 щоб забрати дідуся, оскільки вона не справляється з ним. Після чого вони з матір`ю забрали ОСОБА_3 на кареті швидкої допомоги до лікарні, а потім дідуся він забрав його до себе, і його здоров`я стало трохи краще. В лікарні лікар повідомив, що здоров`я у ОСОБА_3 було вкрай важке, в тому числі і внаслідок зловживання алкоголем. Також свідок повідомив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не проживали як одна сім`я, тобто як подружжя. Після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_2 забрали дідуся до житлового будинку по АДРЕСА_2 , де за ним доглядав близько 1,5-2 місяці, оскільки дідусь був вкрай важким, навіть не пам`ятав деталей життя близько півроку тому. Майно набуте ОСОБА_3 придбавалось не за спільні кошти з ОСОБА_1 , а за його особисті кошти та кошти ОСОБА_2 , зокрема квартиру АДРЕСА_4 ; житловий будинок по АДРЕСА_2 був придбаний на твердження свідка за кошти ОСОБА_3 ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 на твердження ОСОБА_9 були придбані за рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснив, що з 2007 року він проживав у матері в квартирі АДРЕСА_8 та знає позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 , які проживали за його інформацією з 2007 року по 2021 рік, як чоловік та жінка в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 повідомив, що неодноразово за весь час спілкувався з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , був у них в квартирі, бачив їх на вулиці та часто надавав різну допомогу, в тому числі і під час хвороби, яка загострилася у ОСОБА_3 наприкінці 2020 року. Відповідача ОСОБА_2 свідок повідомив, що бачив її кілька разів, коли ОСОБА_3 захворів, вона разом з онуком забирала його за допомогою карети швидкої до 5 лікарні м. Києва. Також свідок повідомив, що йому відомо, що ОСОБА_3 мав чималий розмір пенсії, а про розмір доходів ОСОБА_1 свідок не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснити про відомі їй обставини, що стосуються предмету позову не змогла, і тому судом було знято її як свідка.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 (зі сторони відповідача ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що тривалий час ОСОБА_3 проживав з невідомою йому жінкою. Матеріальний стан ОСОБА_3 був задовільний та достатній. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 придбав своїй доньці, відповідачу по справі ОСОБА_13 житловий будинок за АДРЕСА_5 придбав своєму синові ОСОБА_14 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 (зі сторони відповідача ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 вони знайомі 17 років, та її батька ОСОБА_3 . Їй відомо, що після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла 1993 року, ОСОБА_3 не жив ні з ким однією сім`єю як чоловік та жінка, а свідку відомо, що батько відповідача проживав в місті Києві, в якості наймача частини квартири. Стосовно придбаного майна ОСОБА_15 повідомила, що їй відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був придбаний за спільні кошти ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_16 , який в свою чергу приїхав з Германії та володів відповідним коштами. Також повідомила, що за 1,5 - 2 місяці до смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав в будинку по АДРЕСА_2 , за ним доглядала донька ОСОБА_2 , який важко хворів. Також свідок повідомила, що на похоронах ОСОБА_3 були присутні вона, її чоловік, ОСОБА_2 та її син ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснила, що вона працює листоношею на дільниці № 5 в м. Києві та протягом 2020-2021 років приносила пенсію ОСОБА_3 , який в той час проживав в квартирі АДРЕСА_1 на прохання невідомої жінки, не пам`ятає, як її звати, яка представилася його дружиною. Розмір пенсії ОСОБА_3 був близько 8000-10000 грн. Також свідку відомо, що у ОСОБА_3 є ще інша адреса проживання, яка саме не може вказати.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснив, що його мати позивач по справі ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як подружжя з 1996 року по травень 2021 року в належній матері квартирі АДРЕСА_1 . За час спільного проживання вони придбали квартиру АДРЕСА_4 ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_9 та житловий будинок по АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_4 він проживав кілька років. На запитання сторони відповідача, чи знає він яким чином та за які кошти придбавалось вказане ним майно його матір`ю та ОСОБА_3 , відповів, що за спільні кошти, і він особисто возив маму для сплати чергового платежу за квартиру по АДРЕСА_6 до каси АТ «Ощадбанк». Також повідомив, що ОСОБА_3 у 2016 та 2018 роках почав погано себе почувати, і він возив його до лікарні ім. Стражеско в м. Києві на лікування. У 2020 році за допомогою свідка, ОСОБА_3 було поміщено в лікарню № 5 Святошинського району м. Києва. У 2021 році ОСОБА_3 стало зовсім погано, і зі слів матері ОСОБА_1 , що приїхала ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_9 його забрали до лікарні. В послідуючому вони дізналися, що з лікарні ОСОБА_2 та ОСОБА_9 забрали його до АДРЕСА_2 , стан приміщення, в якому знаходився ОСОБА_3 за словами свідка був незадовільний. Також ОСОБА_6 зазначив, що на похорон ОСОБА_3 ОСОБА_2 не покликала. У вересні 2021 року свідок дізнався, що ОСОБА_3 помер та похоронений на Байховому кладовищі.

У судовому засіданні 29.05.2023 року позивач по справі ОСОБА_1 , яка спочатку заявила клопотання про допит її в якої свідка, а потім відмовилася та надала пояснення в якості сторони по справі - позивача, пояснила наступне.

З травня 1996 року по травень 2021 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_7 . Мали спільний бюджет, разом їздили на відпочинок, обробляли земельну ділянку 60 соток землі в селі Соколів Брід, Попільнянського району Житомирської області, з якої збирали фрукти та овочі, які позивач продавала на ринках м. Києва. Під час спільного проживання позивач зазначає, що нею разом з ОСОБА_3 було придбано за спільні кошти наступне майно: квартиру АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 та житловий будинок по АДРЕСА_2 . Також, в судовому засіданні позивач пояснила, що у 2016 та 2018 роки ОСОБА_3 захворів, зокрема був поміщений в київську лікарню ім. Стражеско у 2016 році із сердечним захворюванням, а у 2018 році з діагнозом «гіпертонія». Наприкінці 2020 року позивач пояснила, що у ОСОБА_3 стан здоров`я значно погіршився, і він не міг самостійно пересуватися, однак від госпіталізації він відмовився. У 2021 році ОСОБА_3 стало ще гірше, і в травні 2021 року він покликав свою доньку - відповідача по справі ОСОБА_2 . В цьому з місяці ОСОБА_2 приїхала з онуком (її сином) і спільно було прийнято рішення про ОСОБА_18 в лікарню № 5 Святошинського району міста Києва. В той час, як в лікарні знаходився ОСОБА_4 позивач зазначає, що від пережитого стресу її було госпіталізовано в лікарню ім. Стражеско з гіпертонією, де вона знаходилась до 08 червня 2021 року, відповідач забрала ОСОБА_3 до Київської обл. в АДРЕСА_2 , за місцем її мешкання, і бачитися з ОСОБА_3 позивачу більше не давала. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 зазначає, що приїжджала до АДРЕСА_2 щоб побачитися з ОСОБА_3 , і в той час побачила жахливі умови в яких знаходиться ОСОБА_3 , однак відповідач ОСОБА_2 не дозволила його забрати. В послідуючому позивач зазначає без зазначення строку, що дізналася, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер.

Про наявність майна, яке позивач вважає таким, що набуте в період сумісного проживання з ОСОБА_3 вона зазначила, що за їх спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_4 ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 та житловий будинок по АДРЕСА_2 .

На запитання представника відповідача - адвоката Юрова В.П. в який термін (роки) було придбано вказане майно, позивач зазначила, що квартиру АДРЕСА_4 вони разом з ОСОБА_3 придбали у 2006 році, а майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 було придбано у 2008 році, і вони сплачували щорічно два рази на рік за вказаний об`єкт по 5000 грн., сплачуючи через касу АТ КБ «Приват Банк». На запитання відповідача ОСОБА_2 про технічні характеристики квартири, майнові права на які вона сплачувала кошти, позивач зазначила, що квартира знаходиться на другому поверсі, це в той час, коли квартира знаходиться на четвертому поверсі. Також позивачем на запитання про розмір її доходу за вказаний період придбання майна було сказано, що вона протягом 2006-2008 років отримувала пенсію в розмірі 4000 грн. та дохід з продажу овочів близько 2000 грн. за один базар, однак жодних доказів цьому на запитання сторони відповідача ОСОБА_2 не надала. Також позивач на запитання ОСОБА_2 , чи отримувала вона від неї грошові кошти в сумі 20000 грн., в якості догляду за її батьком ОСОБА_3 від ОСОБА_2 нічого не відповіла.

У судовому засіданні 29.05.2023 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_19 підтримали позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 29.05.2023 року відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_20 заперечували щодо наявності підстав для задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованості та безпідставності.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про причини неприбуття суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 червня 2021 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на наступне майно:

1. Квартира АДРЕСА_5 , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 3, жила площа 45,1 кв. м, загальна площа 65,4 кв.м, ринковою вартістю 1 948 475 грн., належна померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1994 року.

2. Квартира АДРЕСА_4 , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18,20 кв. м, загальна площа 39,00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн., згідно свідоцтва про право власності від 20.05.2005 року.

3. Земельна ділянка, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн., належна ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку 17.08.2005 року.

4. Житловий будинок по АДРЕСА_2 орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн., належний померлому на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Київської області Пясецькою Л.М. від 20.02.2002 року.

5. Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 198/КБ від 24.11.2017 року, та довідки про 100% фінансування згідно вказаного договору, на загальну суму 603676,79 грн. від 06.05.2019 року.

Як вбачається з копії спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_21 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадини звернулася донька померлого, відповідач по справі ОСОБА_2 , а також позивач по справі ОСОБА_1 .

З матеріалів спадкової справи не вбачається, що позивач по справі отримала від державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмову у вчиненні нотаріальної дії, що є підставою для звернення до суду з відповідними вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини,

спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В ході розгляду справи було досліджено ряд обставин, допитані свідки зі сторони позивача та відповідача ОСОБА_2 , що дає підстави для наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частина друга статті 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування.

В ході розгляду справи позивач надала пояснення, які не узгоджуються з викладеними в позові обставинами, зокрема в частині придбанням ОСОБА_1 з ОСОБА_3 спільно нажитого майна, до якого як стверджує позивач відноситься:

- квартира АДРЕСА_4 , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18, 20 кв. м, загальна площа 39, 00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн.

- земельна ділянка, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн.

- житловий будинок по АДРЕСА_2 орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн.

- Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

Зокрема, позивачем вказано, що квартиру АДРЕСА_4 було придбано за спільні кошти разом з ОСОБА_3 , однак не вказано яким чином відбувалася угода купівлі-продажу, хоча в дійсності дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 20.05.2005 року, зареєстрованому в Київському міському БТІ 27.05.2005 року;

Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , яке на думку позивача також належить до об`єкту спільної сумісної власності ОСОБА_1 , зазначила в своїх поясненнях, що придбано за спільні кошти у 2008 році, вказуючи про сплату пайових внесків двічі на рік в розмір 5000 грн., що також не узгоджується з наявними доказами в матеріалах справи. А саме майнові права на вищевказаний об`єкт нерухомості придбані на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 198/КБ від 24.11.2017 року, та довідка про 100% фінансування згідно вказаного договору, що складає 603676,79 грн. від 06.05.2019 року. З вказаного договору вбачається, що орієнтовна вартість об`єкту нерухомості складає 588736,79 грн. на день укладання договору 24.11.2017 року та сплачується наступним чином: 1-й платіж 10000 грн., який сплачується в день укладання договору; 2-й платіж 340000 грн., який сплачується до 28.11.2017 року; 3й платіж 238736,79 грн., який сплачується до 25.11.2018 року. Про те, що істотні умови договору були відомі позивачу, з її пояснень не вбачається.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували дохід позивача, достатній для участі у придбанні вказаного нею нерухомого майна, яке на її думку належить до об`єктів спільної сумісної власності набутого в період сумісного проживання разом з ОСОБА_3 .

В результаті розгляду справи, оцінки наданих сторонами доказів, судом вбачаються обставини, які вказують про наявність спору про право, що також підтверджується заявленими вимогами позивача в судових дебатах про залишення в її власності квартири АДРЕСА_4 . Хоча до суду позивач звернувся з вимогами немайнового характеру.

Також обставини переслідування майнових інтересів ОСОБА_1 підтверджується доказами, наданими відповідачем ОСОБА_2 , а саме долученими до матеріалів даної справи засвідчених копій матеріалів справи № 760/23429/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, яка перебувала на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва. Ухвалою вказаного суду від 13.09.2021 року було відкрито провадження у справі № 760/23429/21 та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2021 року о 14,00 год. Судом, в ході підготовчий дій була витребувана інформація про смерть сторони по справі (відповідача), і як наслідок ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року було закрито провадження по справі № 760/23429/21.

Предметом розгляду в даній справі №760/23429/21 були схожі вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та заявлені вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю на квартиру АДРЕСА_4 , земельну ділянку, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером :03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, житлового будинку по АДРЕСА_2 та майнових прав на об`єкт нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .

В ході розгляду справи позивач заперечував звернення до Солом`янського районному суді м. Києва з відповідними вимогами.

Суд критично ставиться до пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні зі сторони позивача, оскільки вони не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 , і суперечать їм, зокрема в частині придбання майна.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю з травня 1996 року по травень 2021 року суд вважає, що в ході розгляду справи дані обставини не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Постановою Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 встановлено, що (за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено).

Таким чином, вимоги позивача про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю з травня 1996 року по момент набуття чинності Сімейного кодексу України, тобто до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Крім власне факту спільного проживання, обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, є несення спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та наявність прав і обов`язків притаманних подружжю.

На переконання суду, лише покази свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки наявність такого факту та його період мають підтверджуватись і іншими засобами доказування, адже покази кожного свідка є суб`єктивним сприйняттям кожною особою власного розуміння сім`ї та подружжя, до того ж в даному випадку свідки сторони відповідача ОСОБА_2 дали суду покази протилежні показам свідків сторони позивача.

Крім того, не доведено і участі позивачки у придбанні вищевказаного нерухомого майна, ураховуючи відсутність будь-яких офіційних даних про її доходи.

Стосовно вимог позивача про зміну черговості права на спадкування суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до змісту статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 року, по справі № 233/599/18 прийшов до такого висновку, що право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В ході розгляду справи та дослідженими в судовому засіданні доказами, що в тому числі не заперечується позивачем, що за більш ніж півроку до смерті ОСОБА_3 важко хворів та фактично знаходився в безпорадному стані За декілька місяців до смерті його забрала до себе донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_9 та які безпосередньо здійснювали за ним догляд. Внаслідок хвороб ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, і всі витрати на поховання взяла на себе відповідач ОСОБА_2 . Позивач в свою чергу протягом тривалого часу не цікавився станом здоров`я ОСОБА_3 , що підтверджують наявні в праві докази, а виключно дії ОСОБА_1 були спрямовані на вирішення майнових питань, що в свою чергу не узгоджується з правовими засадами сімейних правовідносин.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі стст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Таким чином, позивачем, на переконання суду, не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які він посилається у позові, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1259, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.