КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/13233/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15453/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 79 616,19 грн., моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та 992,40 грн. судового збору(т. 1 а.с. 1-5).

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 листопада 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ToyotaAvalonHybridLimited», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .Вказував, що в результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а автомобіль «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 , зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року ОСОБА_1 був визнаний винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП.

Звертав увагу, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ToyotaAvalonHybridLimited», р.н. НОМЕР_1 , на момент настання ДТП застрахована не була в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з цим, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, як володільцю транспортного засобу «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 , останній звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , який здійснив таку оцінку. Згідно Звіту № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року вартість матеріального збитку складає 79 616,19 грн.

Посилався на те, що позивач законно володів та користувався транспортним засобом «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 , а тому має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Також вказував, що під час ДТП позивач отримав ряд тілесних ушкоджень, зокрема, струс мозку, що призвело до істотного та довгострокового розладу його здоров`я, що створило для нього ряд проблем і незручностей. Крім того, зазначав, що належний позивачу автомобіль був не просто транспортним засобом і основним засобом пересування, але і ціллю, досягнення якої в свій час потребувало кропіткої праці, а тому, пошкодження автомобіля та погіршення його здоров`я внаслідок ДТП, завдало позивачу душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Враховуючи викладене, завдану моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 12 000,00 грн.

У зв`язку з необхідністю стягнення відшкодування заподіяної шкоди, позивач звернувся до адвоката Конюшка Д.Б. для отримання належної правової допомоги. На підставі договору № 31/08/22-ЮП/ІL від 31 серпня 2022року, укладеного між позивачем та Конюшком Д.Б. , останній надав замовнику послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) загальною вартістю 10 000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 1 та квитанцією про оплату (а.с. 1-4).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 79 616,19 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 992,40 грн. В решті вимоги залишено без задоволення (а.с. 46-51).

Не погодившись з рішенням районного суду, 18 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Слабоус Є.А. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 70-81).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного сповіщення відповідача про розгляд даної цивільної справи. Відповідач не отримував від суду першої інстанції ні копії позовної заяви, ні судових повісток. Наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення з відміткою про отримання поштового відправлення свідчить про направлення судом першої інстанції копії позовної заяви за помилковою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Вказував, що відповідач до зазначеної адреси немає жодного відношення, оскільки проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції було порушено принцип відкритості судового процесу та право відповідача на захист в даному процесі, що, в свою чергу, призвело до прийняття неправомірного рішення.

Крім того, вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визначення позивача, як законного володільця транспортного засобу «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , оскільки в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження законності такого володіння або користування позивачем вказаним транспортним засобом. Звертав увагу, що в наявних в матеріалах справи висновках щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року, складених ТОВ «Клевер Експерт», зазначено, що замовником оцінки є ОСОБА_5 , а власником транспортного засобу є ОСОБА_6 , країна власника - Польща . Згідно п.1 вказаних висновків даний звіт дійсний тільки для зазначених у ньому цілей та може бути використаний замовником або його представником. Серед поставлених оцінювачу питань є визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 . При цьому,зазначав, що жодної інформації про позивача вказаний звіт не містить, тобто, позивач не є ані власником транспортного засобу, ані довіреною особою, а тому вказаний висновок не є належним доказом визначення розміру завданих позивачу збитків.

Також, вказував, що в даній справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про реєстрацію транспортного засобу «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , на території України та докази на підтвердження законного користування позивачем вказаним транспортним засобом.

Апелянт зазначав, що 08 вересня 2023 року він звернувся з адвокатським запитом до Державної митної служби України з метою отримання інформації про ввезення та митне оформлення на території України транспортного засобу «Alfa Romeo 156», р.н. НОМЕР_2 , 2004 року випуску. 11 вересня 2023 року йому було надано відповідь на вказаний адвокатський запит, згідно якої митне оформлення зазначеного транспортного засобу в режимі «Імпорт (випуск вільного обігу)» відбувалося за митною декларацією типу IM40AA №UA100140/2021/374858 від 08 листопада 2021 року.

Також апелянт додатково звернувся з адвокатським запитом до Головного сервісного центру МВС України з метою отримання інформації про реєстрацію на території України транспортного засобу «Alfa Romeo 156», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 та ПІБ власника чи законного користувача, на який 14 вересня 2023 року було надано відповідь, згідно якої транспортний засіб «Alfa Romeo 156», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , зареєстровано 01 квітня 2022 року в ТСЦ 3242 за особою ОСОБА_5 . В свою чергу, інформація про належного користувача вказаного транспортного засобу в ЄДРТЗ відсутня.

Звертав увагу, що до позовної заяви ОСОБА_2 було додано копію звіту № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року, при цьому, всупереч вимогам ст. 95 та п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не було зазначено, чи наявний у нього оригінал вказаного звіту та додатків до нього.

Вказував, що судом першої інстанції проігноровано ст. 9 ЦПК України та Закон України «Про засади державної умовної політики», оскільки документи про іноземну реєстрацію транспортного засобу складені польською мовою та відсутні будь-які докази перекладу даних документів на українську, а з урахуванням, що справа розглядалась без виклику сторін, суд першої інстанції не мав можливості встановити факт законного користування позивачем зазначеним автомобілем на підставі документів, не перекладених на українську мову.

Також зазначав, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, визначивши суму завданих позивачу збитків повною вартістю, яка визначена в наявному в матеріалах справи звіті № 616/11-21. Якщо транспортний засіб знищено, то його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Натомість, в матеріалах справи відсутня інформація про вартість транспортного засобу «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , до та після ДТП, що в свою чергу, доводить, що судом було передчасно та безпідставно стягнуто з відповідача повну вартість фізично знищеного транспортного засобу «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , при цьому, залишивши автомобіль у позивача.

Вважає, що оскільки жодних доказів належності пошкодженого майна позивачу матеріали справи не містять, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає(а.с. 70-81).

24 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшка Д.Б., в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 118-119).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення збитків, суд першої інстанції виходив із того, що позивач законно володів та користувався транспортним засобом «AlfaRomeo 156», р.н. НОМЕР_2 ,а тому має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП. Вимога позивача про стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, на його користь збитків, завданих внаслідок ДТП, в розмірі 79 616,19 грн, є обґрунтованими та доведеними. Заявлена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн. є завищено, тому суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 листопада 2021 року приблизно о 17 годині 26 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ToyotaAvalonhybridLimited», р.н. НОМЕР_4 , на регульованому перехресті вулиці Блакитного з проспектом Науки в місті Києві, порушив вимоги пунктів 16.6 Правил дорожнього руху України, а саме - повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не дав дорогу автомобілю «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та тілесні ушкодження ОСОБА_2 (а.с. 7).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у розмірі 850 грн. (а.с. 7).

Крім того, в довідці від 04 листопада 2021 року зазначено, що проведеною перевіркою було встановлено, що 02 листопада 2021 року приблизно о 17 год. 26. хв., на регульованому перехресті просп. Науки та вул. Блакитного у м. Києві відбулося зіткнення автомобіля марки «Alfa Romeo», іноземна реєстрація НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем марки «ToyotaAvalonhybridLimited», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Унаслідок даної ДТП водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 7». Згідно медичного консультаційного висновку спеціаліста ОСОБА_2 встановлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, садно лобової ділянки зліва. Вина водія ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними матеріалами під час оформлення даної ДТП від 02 листопада 2021 року(а.с. 10).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ToyotaAvalonHybridLimited», р.н. НОМЕР_4 , на момент настання ДТП застрахована не була, що підтверджується довідкою (а.с. 8).

Згідно звіту № 616/11-21 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 15 листопада 2021 року, здійсненого ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Alfa Romeo 156», р.н. НОМЕР_2 , становить 79 677,19 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Alfa Romeo 156», р.н. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 246 114,78 грн., ринкова вартість автомобіля «AlfaRomeo 156», р.н. НОМЕР_2 , до моменту ДТП становить 79 677,19 грн. (а.с. 9-26).

За змістом ч.1 ст. 15, ч.1, п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У статті 1192 ЦК України зазначено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як було зазначено, 02 листопада 2021 року приблизно о 17 годині 26 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ToyotaAvalonhybridLimited», р.н. НОМЕР_4 , на регульованому перехресті вулиці Блакитного з проспектом Науки в місті Києві, порушив вимоги пунктів 16.6 Правил дорожнього руху України, а саме - повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не дав дорогу автомобілю «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та тілесні ушкодження ОСОБА_2 (а.с. 7).

В справі відсутні докази що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована у встановленому порядку.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ToyotaAvalonHybridLimited», р.н. НОМЕР_4 , на момент настання ДТП застрахована не була (а.с. 8).

Як зазначено у п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.4. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 41.1 ст. 41Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Таким чином, ОСОБА_1 несе цивільну відповідальність на загальних підставах, встановлену цивільним законодавством, враховуючи, що у останнього при настанні події дорожньо-транспортної пригоди був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої не застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Так, винність дій ОСОБА_1 у вчиненні вказаної ДТП доводиться постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у розмірі 850 грн. (а.с. 7).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження транспортного засобу «Alfa Romeo 156», р.н. НОМЕР_2 , підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт»(а.с. 9-26).

Вказаним звітом визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Alfa Romeo 156», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що мала місце 02 листопада 2021 року, яка становить суму 79 677,19 грн.

Доводи апелянта, що поданий позивачем Звіт № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року не є належним доказом колегія суддів визнала необґрунтованими та відхилила, оскільки апелянта не надав жодного доказу, який би спростовував наявний у матеріалах справи Звіт № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року, а також не скористався своїм правом заявити клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю, яким керував позивач на час ДТП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку у розмірі 79 677,19 грн. на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції перевірив і відхилив доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу звіту № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року та додатків до нього.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було вказано, що у сторони позивача знаходяться оригінали всіх доказів, копії яких додані до позовної заяви, крім додатків № 2, № 3, №5, № 7-11, серед яких звіту № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року не зазначено.

Також, в апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що позивачем не підтверджено належними доказами факту правомірності володіння транспортним засобом «AlfaRomeo», р.н. НОМЕР_2 .

Колегія суддів відхилила вказані доводи позивача, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Враховуючи,що ОСОБА_2 в момент ДТП керував автомобілем марки «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , власником автомобіля за свідоцтвом є ОСОБА_8 , доказів притягнення позивача до відповідальності за керування вказаним транспортним засобом без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до суду не надано, а відтак, автомобіль правомірно перебував у користуванні позивача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Слабоус Є.А. посилався на те, що судом першої інстанції проігноровано положення ст. 9 ЦПК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», оскільки документи про іноземну реєстрацію транспортного засобу «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 , складені польською мовою та відсутній переклад вказаного документу на українську.

Колегія суддів критично оцінює вказаний довід апеляційної скарги, оскільки зазначений документ був долучений до позовної заяви виключно як додаток до звіту товарознавчого дослідження ТОВ «Клевер Експерт» № 616/11-21 від 15 листопада 2021 року, який складений українською мовою.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, районний суд урахував, глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди, пошкодження належного позивачу автомобіля,ряд тілесних ушкоджень, завданих позивачу внаслідок ДТП, а також ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Слабоус Є.А. посилався на порушення судом першої інстанції вимог ст. 128 ЦПК України, оскільки суд не вжив заходів щодо належного сповіщення відповідача про розгляд даної справи.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи апеляційної скарги та встановила, що в матеріалах справи міститься супровідний лист від 03 жовтня 2022 року про направлення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , копії ухвали Голосіївського районного суду від 30 вересня 2022 року про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками (а.с. 44).

Також, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівників пошти про отримання ОСОБА_1 вказаного судового повідомлення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 45).

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом вказана справа розглянута за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відтак, неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 в даному випадку не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, враховуючи, що цивільна справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

При цьому, судом апеляційної інстанції забезпечено право апелянта на перегляд апеляційним судом оскаржуваного рішення по суті спору, прийняттям і розглядом заяв і доказів, які відповідач за його твердженням не мав можливості надати до районного суду.

Щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Слабоус Є.А. заперечував проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір витрат є неспівмірний зі складністю даної категорії справ, особливо з урахуванням того, що представник позивача просив розглянути справу в порядку спрощеного провадження. Подані до суду документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не є належними доказами понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Перелік послуг, зазначений в акті виконаних робіт № 1 від 15 вересня 2022 року є неконкретизованим та таким, що не містить в собі детального обсягу наданих послуг. Крім того, в акті виконаних робіт № 1 від 15 вересня 2022 року та договорі про надання правничої допомоги № 31/08/22ІОП/ІL не зазначено справу, за якою надано правничу допомогу (а.с. 79-80).

Оскільки апелянт посилався на те, що не мав можливості надати до районного суду заперечення проти доводів позивача, у т.ч. через невірно зазначений номер його квартири у повідомленні районного суду, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги доводи і заперечення апелянта, які за його твердженням він не мав можливості надати до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №31/08/22-ІОП/ІL від 31 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Конюшко О.В. (а.с. 32); акт виконаних робіт № 1 від 15 вересня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 31/08/22-ІОП/ІL, який містить перелік та вартість виконаних робіт на загальну суму 10000,00 грн. (а.с. 33); квитанція до прибуткового касового ордера №098 від 15 вересня 2022 року (підстава - договір № № 31/08/22-ІОП/ІL від 31 серпня 2022 року) (а.с. 34); довіреність від 31 серпня 2022 року №102 (а.с. 35), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 803 та посвідчення адвоката (а.с. 36).

В акті виконаних робіт № 1 від 15 вересня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 31/08/22-ІОП/ІL, зазначено, що адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги, а саме: юридична консультація 1 год. - 1 000,00 грн.; вивчення документів1 год. - 1 000,00 грн.; збирання доказів 2 год.-2 000,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви 6 год. - 6 000,00 грн. (а.с. 33).

Суд першої інстанції, стягнувши 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що позивачем надано докази на підтвердження понесених витрат у зазначеному розмірі, заперечень від відповідача щодо заявленого розміру судових витрат не надходило.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що витрати на підготовку та подання позовної заяви є завищеними , оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд у суді першої інстанції відбувався у порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність вивчати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Виходячи з конкретних обставин справи та її складності, на думку колегії суддів, обґрунтованим розміром відшкодування за виконання адвокатом наведеної роботи щодо підготовки та подання позовної заяви в сумі 3 000,00 грн.

Отже, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, апеляційний суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 10 000,00 грн. є завищеною і доходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 , підлягає зменшенню до 7 000,00 грн.

Розмір понесених витрат у розмірі 7 000,00 грн., на думку колегії суддів, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 10 000,00 грн. до 7 000,00 грн.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір із 10 000,00 грн. до 7 000,00 грн.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених положеннями пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова