Справа № 495/4893/23
№ провадження 2-з/495/28/2023
Ухвала

іменем України

26 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

судді Заверюха В.О., при секретарі Задорожна Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувалої давності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять:

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«в» - підвал з шийкою; літ.«З» - вбиральня; №2,3 споруди; №5-8,І споруди в порядку набувалої давності;

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинене державним реєстратором Єднаковим Олегом Олександровичем реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.09.2015 року о 11:15:10 індексний номер: 24750465 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року справа №1505/2703/2012, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - сарай; літ.«З» - вбиральня; №1-5 споруди, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №03, номер запису про право власності 11347818.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

До суду від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувалої давності шляхом:

-зупинення виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчих проваджень №71730593 від 08.05.2023 року та №71730464 від 08.05.2023 року, відкритих державним виконавцем Білгород-Дністровського видділу державної служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сиротенко Я.Ю. на підставі виконавчого листа №495/8758/19 виданого 28.03.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, яким постановлено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

- заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинка, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Обгрунтування заяви про забезпечення позову

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа №495/4893/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувалої давності. Згідно позовних вимог позивачі заявляють своє право власності на спірне майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, на теперішній час відповідач по справі намагається виселити позивачів із займаного ними майна, на яке вони заявляють своє право власності, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження №71730593 від 08.05.2023 року та копією постанови про відкриття виконавчого провадження №71730464 від 08.05.2023 року. Крім того, предметом розгляду даної справи є скасування реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Отже, на теперішній час є спір щодо права власності на вказане майно, а тому виконавчі дії щодо виселення позивачів із майна, яким вони відкрито володіють вже понад двадцять років та в якому знаходиться їх майно, цінні речі та інше, порушуватиме права позивачів, крім того до вирішення даної справи по суті може завдати істотної матеріальної шкоди, відшкодування якої фактично буде неможливим, що стане додатковим порушенням прав позивачів. Також, відповідач ОСОБА_3 вже тривалий час знаходиться за кордоном та не має нагальної потреби у даному житлі, у зв`язку з чим, його права не порушуються. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 , через свого представника намагається на теперішній час позбавити позивачів житла, право власності на яке на теперішній час оспорюється в суді, такі дії додатково порушать права позивачів, а у разі задоволення позову, останні будуть вимушені докласти значні зусилля для відновлення своїх прав. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивачів, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Заява про вжиття заходів забезпечення позову спрямована безпосередньо на заборону відчуження майна відповідача та зупинення вчинення дій (виконавчий дій щодо виселення позивачів), який намагається на теперішній час самостійно розпорядитись майном, право власності на яке на теперішній час оспорюється. З метою недопущення спричинення значної шкоди позивачам та порушення принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, а також з урахуванням співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, є необхідність вжиття негайних заходів, направлених на ефективний захист та поновлення порушених/оспорюваних прав позивачів, за захистом яких вони звернулись. Тому позивачі просять суд вжити заходи та накласти заборону на здійснення будь-яких дій відносно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 , а також заборонити державному виконавцю Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород- Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) проводити виконавчі дії у виконавчих провадженнях №71730464 та №71730593.

Заперечення на заяву про забезпечення позову

Оскільки предметом позовних вимог по цивільній справі №495/4893/23 є визнання права власності за набувальною давністю, а не вимоги щодо вселення та/або виселення з спірного житлового будинку, які не являються предметом спору взагалі, доводи заяви про забезпечення позову про те, що виконання рішення суду стане неможливим є безпідставним. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами. Заявлена позовна вимога про визнання права власності не є співмірною із запропонованими заходами забезпечення позову, питання щодо вселення та/або виселення стосовного спірного об`єкту нерухомого майна, не є предметом спору та предметом позову. Позивачі не наводять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виселення позивачів зі спірного житлового будинку, що не є предметом спору взагалі, може призвести до відчуження спірного майна відповідачем та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не наведено фактичних обґрунтувань із посиланням на конкретні належні та допустимі докази. Позивачі до заяви про забезпечення позову не надають, доказів обґрунтованих ризиків вважати, що в подальшому невиконання чи виконання з певними труднощами майбутнього судового рішення по даній справі, зокрема, що факт проведення виконавчих дій щодо їх виселення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, у випадку задоволення судом позову по цій справі перешкодить їм в оформленні речових прав не спірний об`єкт нерухомого майна. Фактично доводи заяви про забезпечення позову, без посилання на конкретні докази обґрунтованості підстав для забезпечення позову, є припущеннями. Позивачами не наведено відповідних доказів, які б пов`язували необхідність забезпечення позову, такі докази не були надані в розумінні поняття «достатності доказів», заходи забезпечення позову не є співвмірними із заявленими позовними вимогами та безпосередньо не пов`язані із предметом спору, а тому доводи позивачів є помилковими та безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях позивачів. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового будинку задоволені та усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2023 року у цивільній справі №495/8758/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року залишено без змін. Таким чином, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19 набрало законної сили 21.02.2023 року та є обов`язковим до виконання. ОСОБА_3 в особі свого представника - адвоката Васильєва Павла Олеговича 03.05.2023 року до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подав заяви про примусове виконання рішення, в яких просив розпочати примусове виконання виконавчого листа від 28.03.2023 року №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.05.2023 року відкрито виконавче провадження №71730464 (боржник ОСОБА_2 ) з виконання виконавчого листа від 28.03.2023 року №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.05.2023 року відкрито виконавче провадження №71730593 (боржник ОСОБА_1 ) з виконання виконавчого листа від 28.03.2023 року №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Інформації про виконавчі провадженні від 16.05.2023 року зазначені виконавчі провадження відкриті та по ним тривають виконавчі дії для повного виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19. За таких обставин, зупинення в межах цієї справи судом виконання судового рішення по іншій справі щодо виселення призведе до порушення конституційних та законодавчих засад обов`язковості судових рішень та обов`язкового їх виконання, що є неприпустимим з огляду на виїцевикладену практику Європейського суду з прав людини та рішень Конституційного Суду України. Заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборною вчиняти щодо нього реєстраційні дії є недоцільними, оскільки згідно актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.05.2023 року № 333313009 на даний час спірний об`єкт нерухомого майна наразі і так перебуває під арештом, що унеможливлює його відчуження та здійснення реєстраційних дій.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять:

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«в» - підвал з шийкою; літ.«З» - вбиральня; №2,3 споруди; №5-8,І споруди в порядку набувалої давності;

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинене державним реєстратором Єднаковим Олегом Олександровичем реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.09.2015 року о 11:15:10 індексний номер: 24750465 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року справа №1505/2703/2012, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - сарай; літ.«З» - вбиральня; №1-5 споруди, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №03, номер запису про право власності 11347818.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

До суду від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувалої давності шляхом:

-зупинення виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчих проваджень №71730593 від 08.05.2023 року та №71730464 від 08.05.2023 року, відкритих державним виконавцем Білгород-Дністровського видділу державної служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сиротенко Я.Ю. на підставі виконавчого листа №495/8758/19 виданого 28.03.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, яким постановлено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

- заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинка, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Заяву обґрунтували тим, що на теперішній час відповідач по справі намагається виселити позивачів із займаного ними майна, на яке вони заявляють своє право власності, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження №71730593 від 08.05.2023 року та копією постанови про відкриття виконавчого провадження №71730464 від 08.05.2023 року. Предметом розгляду цивільної справи №495/4893/23 є скасування реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Отже, на теперішній час є спір щодо права власності на вказане майно, а тому виконавчі дії щодо виселення позивачів із майна, яким вони відкрито володіють вже понад двадцять років та в якому знаходиться їх майно, цінні речі та інше, порушуватиме права позивачів, крім того до вирішення даної справи по суті може завдати істотної матеріальної шкоди, відшкодування якої фактично буде неможливим, що стане додатковим порушенням прав позивачів. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Заява про вжиття заходів забезпечення позову спрямована безпосередньо на заборону відчуження майна відповідача та зупинення вчинення дій (виконавчий дій щодо виселення позивачів), який намагається на теперішній час самостійно розпорядитись майном, право власності на яке на теперішній час оспорюється.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року по цивільній справі №495/8758/19 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового будинку були задоволені.

Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2023 року по цивільній справі №495/8758/19, апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року залишено без змін.

Таким чином, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року по цивільній справі №495/8758/19 набрало законної сили 21.02.2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Васильєв П.О. 03.05.2023 року подав до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяви про примусове виконання рішення, в яких просив розпочати примусове виконання виконавчого листа виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28.03.2023 року по справі №495/8758/19, з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року по цивільній справі №495/8758/19.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.05.2023 року відкрито виконавче провадження №71730464 (боржник ОСОБА_2 ) з виконання виконавчого листа виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28.03.2023 року по справі №495/8758/19 з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року у цивільній справі №495/8758/19.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.05.2023 року відкрито виконавче провадження №71730593 (боржник ОСОБА_1 ) з виконання виконавчого листа виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 28.03.2023 року по справі №495/8758/19 з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року по цивільній справі №495/8758/19.

Згідно Інформації про виконавчі провадженні від 16.05.2023 року зазначені виконавчі провадження відкриті та по ним тривають виконавчі дії для повного виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року, справа №495/8758/19.

Таким чином, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі № 495/8758/19 набрало законної сили 21.02.2023 року та є обов`язковим до виконання.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Як передбачено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.ст.2, 14, 370 КАС України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.ст.2, 14, 370 КАС України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення)

У рішеннях Конституційного Суду України зроблено висновок про те, що забезпечення виконання судового рішення є безпосереднім обов`язком держави, яка через національні організаційно-правові та процесуальні механізми повинна не лише впроваджувати ефективну систему виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цієї системи у такий спосіб, щоб доступ до неї мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність; посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

За змістом статтей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у статті 150 ЦПК України.

Разом із тим, згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що забезпечення позову можливе на будь-якій стадії розгляду справи. Однак, застосування заходів забезпечення позову, які заявлені позивачами будуть блокувати виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року по цивільній справі № 495/8758/19, яке набрало законної сили 21 лютого 2023 року.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Отже, вказана Постанова Пленуму ВСУ містить пряму заборону забезпечення позову після ухвалення судового рішення.

Отже, у даному спорі зупинення виконавчих дій в межах виконавчих проваджень, фактично призведе до зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд зазначає, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження є необґрунтованою, оскільки взагалі суперечить главі 10 ЦПК України, направлена не на вжиття заходів забезпечення позову, а на зупинення виконання судового рішення, яке набрало чинності, що не може вважатись законним.

Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви в частині зупинення виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчих проваджень №71730593 від 08.05.2023 року та №71730464 від 08.05.2023 року, відкритого державним виконавцем Білгород-Дністр6овського видділу державної служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сиротенко Я.Ю. на підставі виконавчого листа №495/8758/19 виданого 28.03.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, яким постановлено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити інших осіб розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинка, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , позивачі зазначають, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Проте, позивачі не наводять та не надають належних доказів того, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження спірного майна відповідачем та переходу права власності до третіх осіб. Тобто доводи позивачів, без посилання на конкретні докази обґрунтованості підстав для забезпечення позову є їх припущеннями.

Крім того, заходи забезпечення позову не є співвмірними із заявленими позовними вимогами та безпосередньо не пов`язані із предметом спору, а тому доводи позивачів є помилковими і безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях самих позивачів.

Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду заяви про забезпечення позову, спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинка, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності якого на теперішній час не скасовано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а й відповідача ОСОБА_3 , права якого можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, враховуючи викладене, оцінивши обґрунтованість доводів позивачів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, співмірності і адекватності вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що відсутні достатні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149, 150, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувалої давності відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Заверюха В.О.