Справа № 161/3364/23
Провадження № 2/161/1680/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 травня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Пушкарчук В.П.

за участю секретаря судового засідання - Швед Н.В.

представників позивача - Ольшевської С.І., Кушнікової К.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про кофіскацію земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1260 від 14.08.2017 року після смерті матері ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0076 площею 0,1585 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №554766, виданого 19.12.2009 Михлинською сільською радою на підставі рішення ради від 27.01.2009 №5/3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №52. Аналогічно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1258 від 14.08.2017 після смерті матері ОСОБА_2 . ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0075 площею 0,3893 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №554766, виданого 19.12.2009 Михлинською сільською радою на підставі рішення ради від 27.01.2009 №5/3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №51. В подальшому, на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину 14.08.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0075, :01:001:0076 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, ОСОБА_1 28.06.2017 документована паспортом громадянина російської федерації серії та номер НОМЕР_1 , виданий ФМС 78039. На запит окружної прокуратури №53-547 вих23 від 18.01.2023 року чи видавався паспорт громадянки України ОСОБА_1 , Управлінням ДМСУ у Волинській області №235/1/0701-23 від 19.01.2023 року надано інформацію, що остання за обліками управління не значиться. На даний час, Окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗУ України при використанні ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок. Враховуючи наведене, просить суд конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_1 та стягнути з неї судові витрати по справі.

У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від неї на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1260 від 14.08.2017 року ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0076 площею 0,1585 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №554766, виданого 19.12.2009 року Михлинською сільською радою на підставі рішення ради від 27.01.2009 року №5/3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №52.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1258 від 14.08.2017 року ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0075 площею 0,3893 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №554765, виданого 19.12.2009 Михлинською сільською радою на підставі рішення ради від 27.01.2009 №5/3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №51.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.08.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0075 площею 0,3893 га (реєстраційний номер 208) та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0076 площею 0,1585 га (реєстраційний номер 208).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 28.06.2017 року документована паспортом громадянина рф.

На запит окружної прокуратури №53-547 вих23 від 18.01.2023 року чи видавався паспорт громадянки України ОСОБА_1 , Управлінням ДМСУ у Волинській області №235/1/0701-23 від 19.01.2023 року надано інформацію, що остання за обліками управління не значиться.

Відповідно до інформації Городищенської сільської ради ОСОБА_1 на території сіл Городищенської територіальної громади не зареєстрована та не проживає.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України при використанні ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок.

Положення ст. ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗУ України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗУ України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 14.08.2017 року по даний час) не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави.

Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, керуючись ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області надіслано лист від 25.01.2023 року № 53-746вих-23 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку.

Разом із цим, уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, лише листом від 09.02.2023 року № 10-3-0.42-460/2-23 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді.

Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування зазначені порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме ГУ Держгеокадастру у Волинській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Так, за п. 76-77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із п. 80 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про кофіскацію земельних ділянок.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2684 грн. судового збору, сплачено при пред`явленні даного позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 22, 81, 145 ЗК України, Конституцією України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про кофіскацію земельних ділянок - задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельні ділянки які на праві власності належать ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , паспорт громадянина російської федерації серія та номер НОМЕР_1 , виданий 28.06.2017) з кадастровими номерами :01:001:0075 площею 0,3893 га, :01:001:0076 площею 0,1585 га, які знаходяться на території Городищенської сільської ради Луцького району

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні (р/р UA0004945 в Державній казначейській службі України, МФО 820172, код 02909915).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачі: Заступник керівника Луцької окружної прокуратури, адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 13, .

Головне управління держгеокадастру у Волинській області, адреса:Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 05 червня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинськоїобласті В.П. Пушкарчук