ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/17709/21

Провадження № 22-ц/818/522/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року, ухвалене суддею Штих Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк»: заборгованість 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 406 223,34 грн. Стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору.

Обгрунтовучи свої позовні вимоги посилалось на те, що АТ «Універсал Банк» зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2011 року по справі №2-7662/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19.08.2008 року на загальну суму 1 283 124 (один мільйон двісті вісімдесят три тисячі сто двадцять чотири ) гривні 81 копійку.

Згодом право вимоги за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19.08.2008 року перейшло до АТ «Універсал Банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №75-РБ від 21 жовтня 2020 року укладеного між АТ «Універсал Банк» та АТ «ВТБ БАНК».

Відповідачі не виконали рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2011 року по справі №2-7662/11 вчасно, а тільки шляхом направлення окремих платежів, а отже допустили прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. В результаті чого наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 406 223,34 грн. згідно наданого розрахунку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 406 223,34 грн. відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачі не виконують рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2011 року справа N 2-7662/11 про стягнення боргу, а отже допустили прострочення грошового зобов`язання за вказаний період тобто з моменту винесення рішення суду 22.11.2011 року про стягнення боргу до моменту звернення з позовом до суду про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Вважає, що суд робить підміну понять щодо правової природи стягнення 3% річних та інфляційних втрат, ототожнюючи наслідки невиконання рішення суду та право стягнення відсотків що випливають з умов кредитного договору. Наголошує, що в даному випадку суд помилково зазначає дані обставини так як суть спору випливає не з кредитних правовідносин, а з результату невиконання рішення суду щодо обов`язку повернути кошти стягувачу. Зазначає, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності у встановленому законом порядку. Відповідачі по справі не виконують рішення суду, заборгованість не сплачена, а тому настають правові наслідки, що випливають з не договірних зобов`язань. Вказує, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На цій підставі, AT «Універсал банк» здійснено нарахування 3% річних та втрат від інфляційних процесів, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки валютою кредиту та валютним еквівалентом грошового зобов`язання є іноземна валюта долар США, а заочне судове рішення не змінює змісту відповідного правовідношення, додаючи лише ознаку безпосередньої можливості примусового виконання, за основу обрахунку 3% річних має братися прострочена сума у валюті визначеній в договорі (в доларах США) та в розмірі встановленому в заочному судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, який визначений у заочному судовому рішенні.

З огляду на те, що позивачем невірно обрано базу для розрахунку трьох відсотків річних, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати їх розмір для стягнення з відповідачів.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №71Ф-ІК-5 згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 103000 доларів США, зі сплатою відсотків в порядку та на умовах передбачних цим договором, строком до 18 серпня 2018 року.

19 серпня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки №№71Ф-ІК/z3-5, 71Ф-ІК/z2-5, згідно умов яких останні поручилися перед Банком за належне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №71Ф-ІК-5.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11 позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року на загальну суму 1 283 124,81грн.

В результаті часткової сплати боргу відповідачем залишок заборгованості за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року, станом на 01 вересня 2018 року, становить 1269121,97грн.

На підставі Договору про відступлення прав вимоги №75-РБ від 21 жовтня 2020 року укладеного між АТ «Універсал Банк» та АТ «ВТБ БАНК» право вимоги за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19.08.2008 року перейшло до АТ «Універсал Банк».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року по справі 637/590/16-ц зазначає, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц також зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Як свідчать матеріали справи позивачем на підтвердження переходу права вимоги за вказаним вище кредитним договором було надано суду в тому числі належним чином завірені копії: договору №75-РБ про відступлення прав вимоги від 21 жовтня 2020 року; реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток №1 до Договору), реєстру іпотечних договорів та іпотекодавців за такими договорами (додаток №2 до Договору), реєстру договорів поруки та поручителів за такими договорами (додаток №3 до Договору).

Згідно п.1 договору за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до цього договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п.2 договору за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному і коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів Боржників, тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Сторони підтверджують, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством Країни.

Пунктами 4, 5 договору передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 30469651,31грн., без ПДВ, надалі за текстом Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

Новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього Договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи, що підтверджують право вимоги до Боржників.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін та нотаріального посвідчення (п.14 договору).

Отже, АТ «Універсал Банк» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за вказаними вище кредитним договором та договорами поруки.

Як зазначалось вище, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року на загальну суму 1283124,81грн. В результаті часткової сплати боргу відповідачем залишок заборгованості за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року, станом на 01 вересня 2018 року, становить 1269121,97грн.

Наразі зазначена сума боргу відповідачами в порядку виконання рішення суду не сплачена.

У позовній заяві АТ «Універсал Банк», як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк», як на підставу позову посилається на те, що оскільки відповідачі не виконали рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року в результаті чого наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 406 223,34 грн. згідно наданого розрахунку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі, що переглядається відсутні підстави вважати зобов`язання відповідачів за кредитним договором №71Ф-ІК-5 натуральним зобов`язанням, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року на загальну суму 1 283 124,81грн., тобто вимога ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк, про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №759/4755/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Таким чином, з ухваленням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року на загальну суму 1 283 124,81грн., зобов`язання відповідачів зі сплати заборгованості за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно кредитор має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №607/11260/15-ц.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів 3% річних є законними та обгрунтованими.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Із змісту рішення суду від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11 вбачається, що розмір заборгованості був встановлений судом під час розгляду даної справи - 1283124,81грн. В результаті часткової сплати боргу відповідачем залишок заборгованості за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року, станом на 01 вересня 2018 року, становить 1269121,97грн., і саме на цю суму позивачем нараховані суми, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

У справі, яка переглядається відповідачі не заперечували проти розміру як заборгованості за кредитним договором в розмірі 1269121,97грн., так і розрахунку заборгованості щодо нарахованих на цю суму 3% річних 114 325,29грн., та не спростовували його.

Маючи сумніви щодо наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції мав право зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок чи зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок, або ж визначити його самостійно.

Також до подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125 св 21 та від 12 квітня 2023 року у справі №569/15311/21.

Розрахунок 3% річних наданий позивачем перевірено апеляційним судом. За розрахунковий період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року за 1096 днів прострочення на залишок заборгованості 1269121,97грн. нараховано 114 325,29грн. (1269121,97грн. * 3% / 365 * 1096).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, посилаючись на правові висновки у подібних правовідносинах Верховного Суду України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284 цс 17 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Проте такі висновки судів є помилковими, оскільки обставини тих справ не є релевантними обставинам справи, яка є предметом цього апеляційного розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, провадження № 14-495 цс 19, дійшла висновку про те, що оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України. Відтак, з дати ухвалення рішення суду валютою заборгованості стала національна валюта України гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року по справі №2-7662/11, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Харківська регіональна Дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №71Ф-ІК/z1-5 від 19 серпня 2008 року на загальну суму 1 283 124,81грн. Отже, прив`язки до еквіваленту долара США рішення суду не містить і позивач про це не просив.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, який відповідачем не спростовано, розмір інфляційних втрат становить 291 898,05грн., які підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Розрахунок інфляційний втрат, наданий позивачем перевірено апеляційним судом. Інфляційні втрати в розмірі 291898,05грн. визначені за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року, шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення 23% (1269121,97 / 100 * 23%).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування викладених обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про задоволення позову.

Частинам 1, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд.54/19, м. Київ, ) 3% річних в розмірі 114 325,29грн. та інфляційні втрати в розмірі 291 898,05грн., а всього 406 223,34грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд.54/19, м. Київ, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 5 077,78грн. з кожного.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова