ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Суми

Справа №591/2885/23

Номер провадження 22-ц/816/2003/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни,

представника відповідача Сумського обласного центру зайнятості Міняйло Світлани Миколаївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кузченко Тетяною Миколаївною,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 19 вересня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з серпня 1992 року працював на різних посадах в органах державної служби зайнятості, з 23 березня 2020 року на посаді начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості. Має дві профільні вищі освіти та вищу від інших працівників кваліфікацію і продуктивність праці. У результаті реорганізації утворено Сумську філію Сумського обласного центру зайнятості, до її складу увійшло Лебединське управління, у якому залишилось два відділи: відділ кар`єрного консультування та відділ взаємодії з роботодавцями. За результатами проведеної реорганізації відділ організації працевлаштування було змінено на відділ кар`єрного консультування. Посада, на якій позивач працював до реорганізації, змінила назву і стала називатися заступник начальника управління начальник відділу кар`єрного консультування. Коло посадових обов`язків на цій посаді та посаді, яку займав позивач, є ідентичним. 05 січня 2023 року позивача повідомлено про майбутнє вивільнення у зв`язку зі скороченням посади, повідомлено, що вакантних посад, які можна запропонувати, немає. Проте, 02 січня 2023 року було затверджено штатний розпис філій Сумського обласного центру зайнятості на 2023 рік, яким у новоутвореному відділі кар`єрного консультування Лебединського управління були наявними вакантні посади. Наказом від 10 березня 2023 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 13 березня 2023 року.

Вважає таке звільнення неправомірним. Відповідач не запропонував усіх наявних вакантних посад, які існували на момент вручення повідомлення про наступне вивільнення. Не вирішувалось питання про переважне право на залишення на роботі, тобто не було дотримано вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2, ст. 42 КЗпП України, тому наявні підстави для поновлення позивача на роботі, виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України.

Зазначає також, що повідомлення позивача про незаконне звільнення призвело до погіршення стану здоров`я позивача, завдало йому моральної шкоди, розмір якої оцінює в 10000 грн.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ №97-к від 10 березня 2023 року, яким його звільнено з посади з 13 березня 2023 року, поновити на посаді начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості з 13 березня 2023 року і в цій частині судове рішення допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14 березня 2023 року по час винесення судом рішення у справі і допустити до негайного виконання судове рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кузченко Т.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення дня справи, які суду першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Крім того, просив вирішити питання розподілу понесених ним судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи сторони про обов`язок роботодавця запропонувати йому всі вакантні посади, які відповідали кваліфікації позивача та існували у всій структурі Сумського обласного центру зайнятості, а також іншу роботу, яку б міг виконувати позивач, позивача, починаючи з дня вручення попередження про вивільнення та протягом усього періоду до дня розірвання трудового договору. Вказує на те, що в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд першої інстанції не застосував правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2015 року у справі №956/6628/19, від 21 квітня 2021 року у справі №723/822/20, щодо застосування ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Посилається на помилковість висновків суду, що скороченню підлягала лише посада, яку обіймав позивач, оскільки наказом від 02 січня 2023 року №1 затверджено новий штатний розпис на 2023 рік і повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням всіх працівників районних, міських та міськрайонний філій Сумського обласного центру зайнятості.

Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що роботодавцем проводилася оцінка продуктивності праці працівників. Протокол наради від 02 січня 2023 року, на який посилається суду першої інстанції, був поданий відповідачем з порушенням строків подання доказів, без клопотання про його поновлення. Крім того, із змісту протоколу не слідує, що було проведено аналіз продуктивності праці,оцінювалося переважного права позивача на залишення на роботі, не проводилося порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, яким вирішено запропонувати вакантні посади у новій структурі, не проводилося врахування досвіду, стажу роботи позивача та інших працівників.

Вказує на те, що судом першої інстанції в рішенні неправильно викладені надані свідками показання щодо обставин проведення наради комісії та вирішення питання переведення працівників.

Сумським обласним центром зайнятості подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення.

Представником позивача адвокатом Кузченко Т.М. подано відповідь на відзив, в якому вказує на те, що відповідачем не було спростовано доводів позивача про невідповідність рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з серпня 1992 року працював на різних посадах у органах державної служби зайнятості. З 23 березня 2020 року був в переведений з посади заступника директора на посаду начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості (т.1, а.с. 17-24).

Відповідно до штатного розпису на 2022 рік Лебединської міськрайонної філії, що введено в дію з 01 січня 2022 року, штатна кількість посад становила 20, до складу філії входили: відділ організації працевлаштування населення, відділ активної підтримки безробітних та відділ взаємодії з роботодавцями (т.1, а.с. 36).

Наказом від 09 грудня 2022 року №263 Сумського обласного центру зайнятості «Про зміни в організації праці Сумської обласної служби зайнятості» припинено діяльність 17 філій, у тому числі Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості шляхом їх ліквідації. Утворено 5 відокремлених структурних підрозділів філій Сумського обласного центру зайнятості, у тому числі Сумську філію (а.с. 32-33).

Наказом від 02 січня 2023 року №1 Сумського обласного центру зайнятості затверджено штатний розпис у тому числі Сумської філії Сумського обласного центру зайнятості на 2023 рік, з якого слідує, що до структурного підрозділу Сумської філії увійшло Лебединське управління, у якому на 2023 рік передбачено за штатним розписом два відділи: кар`єрного консультування та взаємодії з роботодавцями. У відділі кар`єрного консультування передбачена посада заступника начальника управління начальника відділу; заступника начальника відділу, 3,5 посад кар`єрних радників. У відділі взаємодії з роботодавцями передбачено посади начальника відділу, його заступника та 2 посади консультантів роботодавця. Всього у Лебединському управлінні передбачено за штатним розписом 10,5 посад (а.с. 34-35).

Відповідно до протоколу наради Сумської обласної служби зайнятості, 02 січня 2023 року було проведено обговорення питання щодо змін в організації праці та подальшого працевлаштування працівників до Сумської філії Сумського обласного центру зайнятості. За підсумками обговорення професійних компетентностей працівників, рівня їх кваліфікації та продуктивності праці, ділових та особистих якостей, враховуючи переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України доручено попередити працівників про зміни в організації праці до 16 січня 2023 року, вирішено пропозиції у працевлаштуванні працівників згідно з переліком. Прізвище позивача у цьому переліку відсутнє (т.1, а.с. 200-201).

05 січня 2023 року ОСОБА_1 було попереджено про зміни в організації праці та майбутнє вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП 07 березня 2023 року у зв`язку з тим, що посаду начальника відділу організації працевлаштування населення, яку він обіймає, не передбачено (скорочено). Зазначено, що станом на 02 січня 2023 року вакантних посад, які можна було б запропонувати позивачу, немає. Із попередженням позивач ознайомився 05 січня 2023 року, що підтверджується його власним підписом (т.1, а.с. 27).

Наказом від 21 лютого 2023 року №75 введено в дію штатні розписи у тому числі Сумської філії ОЦЗ, що вбачається зі змісту наказів від 27 лютого 2023 року про переведення працівників.

У період з 06 березня 2023 року по 10 березня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні (т.1, а.с. 48-49).

Наказом від 10 березня 2023 року №97-к Сумського обласного центру зайнятості позивача звільнено з посади начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості 13 березня 2023 року у зв`язку зі скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач з наказом був ознайомлений та отримав його копію 13 березня 2023 року (т.1, а.с. 28-29).

Позивач має вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка і психологія (шкільна)» (а.с. 25). Пройшов перепідготовку та має також диплом спеціаліста за кваліфікацією «менеджер - економіст» (а.с. 26). Неодноразово протягом періоду роботи проходив підвищення кваліфікації, до нього неодноразово застосовувались заохочення, останнє у 2016 році (а.с. 22-23,172-173).

Позивач має батьків пенсіонерів, мати має інвалідність ІІІ групи, з позивача стягуються аліменти на утримання повнолітнього син, який продовжує навчання (т.1, а.с. 151-152,175-176).

У січні 2020 року (коли позивач перебував на посаді заступника директора філії), було проведено акт контрольної перевірки якості надання соціальних послуг кар`єрними радниками. Встановлено ряд порушень, зроблено висновок, що порушення допущені спеціалістами у зв`язку з відсутністю контролю і організації роботи технологом - організатором ОСОБА_1 . Доручено ОСОБА_1 надати пояснення (т.1, а.с. 222-226). Такі пояснення були надані позивачем, що ним не заперечувалось у судовому засіданні (т.1, а.с. 220-221).

ОСОБА_2 , яка була переведена з посади заступника директора Лебединської міськрайонної філії на посаду заступника начальника управління - начальника відділу кар`єрного консультування Лебединського управління має вищу освіту за кваліфікацією вчителя української мови та літератури, проходила підвищення кваліфікації.

ОСОБА_3 яка переведена з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних Лебединської міськрайонної філії на посаду заступника начальника відділу кар`єрного консультування Лебединського управління має вищу освіту за спеціальністю «технології зберігання, консервування та переробки м`яса» (т.1, а.с. 149-150).

Відповідно до довідки Сумського обласного центру зайнятості від 05 квітня 2023 року середньоденна заробітна плата за останні повні два місяці роботи склала 752 грн 38 коп., середньомісячна заробітна плата 15800 грн (т.1, а.с. 47).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у період дії попередження про наступне звільнення та до звільнення позивача з посади у відповідача були відсутні вакантні посади, які б можна було запропонувати позивачу. Відповідачем при проведенні процедури скорочення було здійснено аналіз продуктивності праці та кваліфікації працівників, що підтверджується протоколом наради. Суд також посилався на те, що посада, рівнозначна за обсягом обов`язків та повноважень тій, яку займав позивач, у новоствореному Лебединському управлінні Сумської філії відповідача відсутня.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може , з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття (ч.ч 2, 5 ст. 43 КЗпП України).

Водночас, частиною 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України та діяв на час звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зазначено наступне: «за положеннями частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що мало місце зміна в організації праці Сумської обласної служби зайнятості. У результаті проведеної реорганізації юридичної особи було припинено діяльність, зокрема і Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості, шляхом її ліквідації. Натомість утворено п`ять відокремлених структурних підрозділів філії Сумського обласного центру зайнятості, а саме Конотопську, Охтирську, Роменську, Сумську та Шосткинську філію Сумського обласного центру зайнятості. До складу Сумської філії увійшло Лебединське управління, штатна чисельність посад в затвердженому штатному розпису на 2023 рік становить 10,5 посад, тоді як у штатному розпису Лебединської міськрайонної філії введеного в дію з 01 січня 2022 року було передбачено 20 штатних посад.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про правомірність звільнення позивача у зв`язку з скороченням посади.

Зокрема суд першої інстанції, посилаючись на відсутність на день попередження вакантних посад в Лебединському управління, не взяв до уваги те, що роботодавець мав запропоновувати позивачу всю наявну роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, як у Сумському обласному центрі зайнятості, так і в новостворених структурних підрозділах цієї юридичною особи, з моменту повідомлення про наступне звільнення за скороченням штату і до дати звільнення.

Проте, Сумським обласним центром зайнятості доказів на підтвердження своїх доводів про відсутність вакантних посад на підприємстві з дня попередження позивача про наступне звільнення 05 січня 2023 року і до його звільнення 10 березня 2023 року, які могли бути запропоновані позивачу, суду надано не було. Тим більш, як встановив суд першої інстанції, наказом від 21 лютого 2023 року №75 Сумського обласного центру зайнятості введені в дію штатні розписи, у томі числі Сумської філії.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що наданий Сумським обласним центром зайнятості протокол з обговорення питання щодо зміни в організації праці та подальшого працевлаштування працівників від 02 січня 2023 року, не є достатнім доказом виконання відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України. Так, з даного протоколу не вбачається, що відповідачем при вирішенні питання заповнення посад в філіях обласного центру, був проведений аналіз продуктивності праці та кваліфікації працівників.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження дотримання встановленого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, а тому виданий відповідачем 10 березня 2023 року наказ про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасування,

Посилання Сумського обласного центру зайнятості на надання ОСОБА_1 пропозиції, під час розгляду справи в суді першої інстанції, на зайняття вакантних посад в структурних підрозділах обласного центру зайнятості є безпідставними, адже такі дії відповідача свідчать про виконання ним вимог ст. 42-1 КЗпП України, та не підтверджуються законність звільнення позивача за скороченням посади.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, суди попередніх інстанцій, дійшли правильного висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості. Також ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої Сумським обласним центром зайнятості довідки, розмір середньоденної заробітної плати становила 752 грн 38 коп. (т.1, а.с. 47).

Отже, за час вимушеного прогулу позивача з 14 березня 2023 року до 05 грудня 2023 року, позивачу підлягає стягненню середній заробіток в сумі 143704 грн 58 коп. (191 робочий день * 752,38 грн), з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У зв`язку з незаконним звільненням та позбавленням ОСОБА_1 роботи, засобів до існування, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з порушенням гарантованого Конституцією України права на працю та необхідністю його відновлення в судовому порядку.

Беручи до уваги ступень та характер перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його трудових прав, характер та спосіб заподіяння моральної шкоди, колегія суддів дійшла до висновку, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн 00 коп., що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ від 10 березня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на займаній посаді, стягнути з Сумського обласного центру зайнятості 143704 грн 58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141 - 142 ЦПК України.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_1 професійна правнича допомога в суді першої та апеляційної інстанцій була надана адвокатом Кузченко Т.М., відповідно до укладеного між ними договору від 27 березня 2023 року (т.1, а.с. 235). Сторони договору погодили, що розмір та порядок сплати гонорару визначається шляхом укладення окремого договору, який є доповненням до цього договору.

Доповненням до договору від 20 липня 2023 року до договору про надання правничої допомоги, сторони погодили, що оплата послуг адвоката проводиться не погодинно, а у фіксованому розмірі і складає 10000 грн 00 коп. (т. 1, а.с. 235). В акті приймання-передачі виконаних робіт від 02 серпня 2023 року зазначено перелік виконаних адвокатом Кузченко Т.М. робіт, на які нею затрачено 19 год. 00 хв. Адвокат Кузченко Т.М. та клієнт ОСОБА_1 в цьому акті погодили, що оплата послуг адвоката проводиться не погодинно, а у фіксованому розмірі і складає 10000 грн 00 коп. (т.1, а.с. 237).

Квитанцією до прибуткового касового ордера №3 від 02 серпня 2023 року підтверджується сплата ОСОБА_1 адвокату Кузченко Т.М. 10000 грн 00 коп. (т.1, а.с. 238).

Також, відповідно до доповнення від 22 вересня 2023 року до договору про надання правової допомоги, адвокат Кузченко Т.М. та Чергинець І.А. погодили, що за ведення справи в Сумському апеляційному суді оплата послуг адвоката проводиться не погодинно, а у фіксованому розмірі і складає 15000 грн 00 коп. Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт, загалом адвокатом для виконання роботи та надання послуг за договором витрачено 17 год. 30 хв., оплата послуг адвоката проводиться не погодинно, а у фіксованому розмірі і складає 15000 грн 00 коп. Зазначений розмір гонорару був сплачений ОСОБА_1 за квитанцією до прибуткового ордера №6 від 28 листопада 2023 року.

Клопотання про зменшення розміру понесених позивачем під час розгляду справи інстанційними судами витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялося.

Пропорційно до частки задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги (одна вимога немайнового характеру, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 50% від вимоги про стягнення моральної шкоди ), з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8333 грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 12500 грн 00 коп. за апеляційне оскарження рішення суду.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від судового збору сплаченого позивачем за вимогами про стягнення моральної шкоди, а саме 536 грн 80 коп. (1073,60 грн *50%) в суді першої інстанції та 805 грн 20 коп. (1610,40 грн *50%) за апеляційний перегляд рішення суду.

Крім того, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з Сумського обласного центру зайнятості на користь держави належить стягнути 2147 грн 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3220 грн 80 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кузченко Тетяною Миколаївною, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Сумського обласного центру зайнятості №97-к від 10 березня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації працевлаштування населення Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості з 14 березня 2023 року.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 НОМЕР_1 гривні 58 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 14 березня 2023 року по день ухваленого судового рішення, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 гривень 00 копійок.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8333 гривні 00 копійок, понесені позивачем в суді першої інстанції.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь держави судовий збір в суму 2147 гривень 20 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 805 гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500 гривень 00 копійок, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості на користь держави судовий збір в сумі 3220 гривень 80 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 6 грудня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова