Справа № 296/6785/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Репіковій З.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 11.10.2022р. звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовною заявою, в якій просить:

- усунути перешкоди у користуванні, володінні і розпорядженні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою у АДРЕСА_1 ;

- виселити ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_2 на праві особистої приватної власності належала ОСОБА_2 . Під час проведення електронних торгів ОСОБА_3 придбала вищезазначену квартиру у зв`язку з чим, стала власником майна. Проте, ОСОБА_2 добровільно не знявся з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою і виявив намір у подальшому проживанні у квартирі. Оскільки, реєстрація та проживання відповідача в квартирі суперечить волі позивача та створює перешкоди останньому в користуванні, володінні та розпорядженні особистою приватною власністю, ОСОБА_3 просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_4 вказує що, дійсно ОСОБА_3 є титульним власником квартири АДРЕСА_2 , однак це не позбавляє ОСОБА_2 житлових прав, що гарантуються ст. 47 Конституції України. На підставі зазначеного, та беручи до уваги ст.109 ЖК УРСР, положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., а також практику Європейського суду з прав людини, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_3 придбала квартиру на електронних торгах, однак у зв`язку із проживанням відповідача в останній, позбавлена права володіння та користування майном за призначенням.

Відповідач ОСОБА_2 повідомив суду, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбав за особисті кошти, а за кредитні кошти робив ремонт. Проживає за вказаною адресою з 2005р. та іншого житла не має. З 04.03.2023р. у квартирі не проживає, оскільки остання пошкоджена внаслідок вибуху, як наслідок агресії російської федерації щодо України.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що квартира АДРЕСА_2 була придбана відповідачем не за кредитні кошти, а тому слід застосувати положення ст.109 ЖК УРСР та керуватися правовими позиціями, викладеними у постанові Великої палати Верховного суду від 13.03.2019 по справі №520/7281/15-ц, й надати інше житло особі, яку виселяють з жилого приміщення. На підставі зазначеного, просив відмовити у позові в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, надавши їм оцінку, враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 02.02.2022р. зареєстроване в реєстрі за № 1328 (а.с. 9).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , номер запису ро право власності 46776079 (а.с. 10).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 20.01.2022, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-83/12, виданого Корольовським районним судом м.Житомира 29.08.2012, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , 13.01.2022р. продана на електронних торгах. Переможцем визнано учасника №4 - ОСОБА_3 (а.с. 12).

За результатами проведення електронних торгів ОСОБА_3 02.02.2022 видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив суд, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ним за власні кошти, предметом іпотеки не була.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 як новий власник, яка придбала квартиру в установленому законом порядку на прилюдних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки ОСОБА_2 , який втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляється виселятися з нього.

Відповідач проживає у належній позивачці на праві власності квартирі, без її волевиявлення, що свідчить про порушення її суб`єктивного права на нерухоме майно.

За встановлених судом обставин права ОСОБА_3 , як законного власника житлового приміщення, підлягають захисту в обраний нею спосіб - шляхом виселення ОСОБА_2 із квартири, яку займає без законних на те підстав.

Доводи представника відповідача щодо необхідності застосування ст.109 ЖК УРСР суд до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи та пояснень відповідача встановлено, що квартира АДРЕСА_2 не була іпотечним майном (протилежного суду не надано), та реалізована в межах виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №2-83/12, виданого Корольовським районним судом м.Житомира 29.08.2012, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.

Суд звертає увагу на позицію Верхового суду по справі №196/476/13-ц, викладену у постанові від 03.06.2020, а саме: «Доводи касаційної скарги про не застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 109 ЖК Української РСР є безпідставними, оскільки належний ОСОБА_10 житловий будинок АДРЕСА_1 не був іпотечним майном, а був реалізований державним виконавцем в межах виконавчого провадження на публічний торгах, переможцем яких стала позивач, яка як власник спірного майна, вправі здійснювати користуватися та розпоряджатися належним їй майном. ОСОБА_1 , яка за встановлених обставин набула право власності на спірний житловий будинок на законних підставах, не є такою особою, яка повинна надати ОСОБА_3 при її виселенні інше житлове приміщення у розумінні статті 109 ЖК УРСР.»

За вищевказаних обставин справи позовні вимоги в частині виселення відповідача з квартири АДРЕСА_2 підлягають до задоволення.

Разом з тим, судове рішення про виселення відповідача, яке набрало законної сили, вже є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання у спірному приміщені, а тому в задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись статтями 141, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак