Провадження № 2/369/301/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про визнання договірних зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту такими, що виконувались належним чином, визнання вимоги щодо сплати заборгованості такою, що не підлягає виконанню, визнання договору поруки недійсним, визнання заміни кредитора та заміну іпотекодержателя за договорами недійсними, відновлення становища, що існувало до порушення прав, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про визнання договірних зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту такими, що виконувались належним чином, визнання вимоги щодо сплати заборгованості такою, що не підлягає виконанню, визнання договору поруки недійсним, визнання заміни кредитора та заміну іпотекодержателя за договорами недійсними, відновлення становища, що існувало до порушення прав.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.09.2017 року між позивачем та ТОВ «ФК «Фактор Груп» укладено договір про надання фінансового кредиту №КД-Ф60 на суму 609000,00 грн., строком дії до 14.09.2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,2%. Крім того, 14.09.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фактор Груп» було укладено Договір іпотеки майнових прав на закріплений за ОСОБА_1 (Іпотекодавцем за Договором іпотеки) об`єкт інвестування: кв. 167/1, що знаходиться на 14 поверсі в Об`єкті будівництва IV черга будівництва в житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 з відповідними, технічними характеристиками, що після завершення будівництва стає окремим майном. Також, 14.09.2017 року між ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фактор Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» укладено Договір поруки, згідно із яким ТОВ «Траєкторія» виступає Поручителем перед ТОВ «ФК «Фактор Груп» у випадку невиконання Позичальником, своїх зобов`язань за Договором №КД-Ф60 про надання фінансового кредиту від 14.09.2017 року в частині повернення суми отриманого кредиту та відсотків, користуванням ним, а також сплати штрафних санкцій. 03.07.2020 року позивачем отримано вимогу ТОВ «ЮК «Право та гроші» щодо сплати грошових коштів у розмірі 515579,92 грн. на користь ТОВ «Траєкторія», яке згідно Договору поруки є поручителем за Договором про надання фінансового кредиту КД-Ф60 від 14.09.2017 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 . У вказаній вимозі зазначено, що 02.12.2019 ТОВ «Траєкторія» (Поручитель) отримало Вимогу № 02Д2.-2 від ТОВ «ФК «Фактор Груп», в якій повідомлено, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов Договору іпотеки (майнових прав) від 14.09.2017, укладеного між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фактор Груп» вимагає дострокового погашення кредиту.

Позивач вважає, що дії відповідачів порушують принцип добросовісності, товариства здійснюють нечесну підприємницьку діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння квартирою належною позивачу, штучно та безпідставно створили конфліктну ситуацію, в результаті чого відбулася заміна кредитора в зобов`язанні. Позивач не вчиняв жодних дій, які б могли трактуватися як істотне порушення умов кредитного та іпотечного договорів та слугувати підставою дострокового припинення договору фінансового кредитування та стягнення з позивача недоплаченої суми за кредитом.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати договірні зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредитування №КД-Ф60 від 14.09.2017 року таким, що виконується належним чином, визнати вимогу щодо сплати заборгованості вих. №03/07.20 від 03.07.2020 року подану від імені ТОВ «ЮК «Право та гроші» на користь ТОВ «Траєкторія» такою, що не підлягає виконанню, визнати договір поруки від 14.09.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Траєкторія» недійсним, визнати заміну кредитора за договором про надання фінансового кредитування №КД-Ф60 від 14.09.2017 року та зміну Іпотекодержателя за договором іпотеки від 14.09.2020 року з ТОВ «ФК «Фактор Груп» на ТОВ «Траєкторія» та ТОВ «ЮК «Право на гроші» недійсним та відновити становище, що існувало до порушення права ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 06.10.2021 року № 511 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Ковальчук Л.М.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.03.2021 року від представника відповідача 2 надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 11.10.2021 року № 691 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Ковальчук Л.М.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні відповідач 2 заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 та представник третьої особи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Груп» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансового кредиту № КД-Ф60.

Також, 14.09.2017 року між ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фактор Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»був укладений Договір поруки, посвідчений Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом КМНО, за реєстровим № 1893, на Кредитного договору.

З метою виконання позичальником зобов`язання по поверненню коштів та відсотків за користування ними між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (майнових прав), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №1892, за яким позичальник передав в іпотеку майнові права на закріплений ним об`єкт інвестування: квартиру 167/1, що складається з 1 житлової кімнати, загальною проектною площею - 52, кв. м., що знаходиться на 14 поверсі в Об`єкті будівництва - IV черга будівництва в житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказані договори недійсними в судовому порядку не визнавались, їх чинність сторонами в судовому засіданні не заперечувалось.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За умовами п. 1.3 Договору іпотеки (майнових прав) від 03.10.2017, після того, як об`єкт інвестування внаслідок завершення будівництва стане окремим нерухомим майном, сторони оформлять договір іпотеки на новостворене нерухоме майно (квартиру) на умовах, визначених цим договором, якщо сторони не домовилися про інше. Для цього іпотекодавець видає вказаній іпотекодержателем особі довіреність на вчинення всіх необхідних дій, включаючи оформлення правовстановлюючих документів, укладення договору іпотеки тощо.

Вказані положення закріплені у Договорі про надання фінансового кредиту № КД-Ф60 від 14.09.2017 року, зокрема, у п. 1.5 встановлено, що укладання цього Договору (фінансового кредиту) пов`язано з необхідністю отримання Позичальником додаткових чи супутніх послуг третіх осіб відповідно до договору страхування, договору іпотеки, договору поруги, договору про надання послуг, довіреності у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

За умовами п. п. 4.2.5 Кредитного договору позичальник зобов`язується укласти договори, зазначені у п.1.5 цього договору, а також договір з кредитодавцем щодо забезпечення виконання зобов`язання позичальником перед кредитодавцем за цим договором, якщо забезпечення зобов`язання підлягає оформленню окремим договором.

Згідно 5.1.4 Кредитного договору у разі несплати позичальником суми кредиту та нарахованих процентів в строки, передбачені цим договором, кредитодавець має право на звернення стягнення на заставлене майно або примусове списання суми заборгованості з поточного або інших рахунків позичальника відповідно до законодавства, а також звернутися до третіх осіб з вимогою виконати обов`язки позичальника за цим договором.

З матеріалів справи убачається, що об`єкт будівництва - IV черга будівництва в житловому комплексі за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , де розташована квартира позичальника, був введений в експлуатацію 28.03.2017 року, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-III категорії складності № КС 08 від 28.03.2017 року.

Згідно витягу №191856910 від 06.12.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 28.10.2019 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи те, що після оформлення позичальником правовстановлюючих документів на квартиру зазначена квартира стала окремим нерухомим майном, за умовами кредитного договору та договору іпотеки (майнових прав) від 14.09.2017 року, сторони мали укласти новий (окремий) договір на новостворене нерухоме майно - квартиру за участі вказаної ТОВ «ФК «Фактор Груп» особою - ТОВ «Внутрішня виконавча служба».

В судовому засіданні сторона позивача не заперечував того факту, що на виконання укладених з ТОВ «ФК «Фактор Груп» договорів, ним було видано довіреність ТОВ «Внутрішня виконавча служба» для здійснення державної реєстрації новоствореного об`єкту інвестування та подальшого укладення з ТОВ «ФК «Фактор Груп» договору іпотеки квартири.

Також в процесі розгляду справи було встановлено, що позивач після отримання документів для подальшої реєстрації новоствореного об`єкту інвестування до ТОВ «Внутрішня виконавча служба» не звертався, вимог про виконання умов довіреності від 14.09.2017 не пред`являв. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Внутрішня виконавча служба» відмовлялася від виконання визначених позивачем в довіреності доручень.

Новостворений об`єкт інвестування позивач зареєстрував самостійно, що не узгоджується із умовами укладених договорів та свідчить про недотримання ним їх умов.

Із відповіді ТОВ «Внутрішня виконавча служба» від 13.10.2022 року, Позичальник ОСОБА_1 до представника ТОВ «Внутрішня виконавча служба» з вимогами здійснити реєстрацію права власності та укласти від його імені договір іпотеки на новостворену квартиру не звертався і необхідні для підписання документи (оригінал довіреності від 14.09.2017 року, правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , не передавав, що унеможливлювало підписання договору іпотеки між кредитором та представником - ТОВ «Внутрішня виконавча служба» без участі Позичальника ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та оригінал довіреності, знаходились у позивача, у кредитора - ТОВ «Фактор Груп» не було можливості укласти договір іпотеки на новостворене нерухоме майно з представником позивача самостійно.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 були порушені договірних зобов`язань, терміну виконання вимоги № 25/02-В2 від 25.02.2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп», керуючись п.п. 5.1.3. Договору про надання фінансового кредиту № КД-Ф60 від 14,09.2017 року, направило Позичальнику вимогу № 17/04-В2 від 17.04,2019 рокуз проханням достроково повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, неустойки (пені), інші витрати або укласти Додатковий договір № 1 до договору про надання фінансового кредиту № КД-Ф60 від 14 вересня 2017 року та укласти Додатковий договір № 1 до договору іпотеки. Одночасно кредитор роз`яснив Позичальнику своє право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, що передбачено ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказана вимога була отримана Позивачем ОСОБА_1 20.04.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 537.

Однак ОСОБА_1 , всупереч наведеному, грошові кошти за кредитним договором не повернув і договір іпотеки на новостворене нерухоме майно (квартиру) також не укладав.

Крім того, судом встановлено, що 29 листопада 2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» укладено Договір поруки №29/11-п на забезпечення Договору про надання фінансового № КД-Ф60 від 14 вересня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фактор Груп».

Відповідно до умов Договору поруки Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту № КД-Ф60 від 14 вересня 2017 року, укладеним між ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» та Позичальником, як солідарний боржник в однаковому обсязі з Позичальником всім своїм майном, грошовими коштами, майновими правами.

На підставі п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання позичальником в установлені Кредитним договором строки зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Кредитор зобов`язаний направити Поручителю письмове повідомлення, яким довести до відома Поручителя факт недотримання Позичальником вимог Кредитного договору.

02 грудня 2019 року Кредитор - «ФК «ФАКТОР ГРУП» направив Вимогу № 02.12-1 до ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» про дострокове погашення заборгованості Позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, аналогічну вимогу ТОВ «ФК «Фактор Груп» направляло на адресу поручителя ТОВ «Траєкторія» - вих. № 02.12-1 від 02.12.2019 року.

На виконання Договору поруки Поручителем були сплачені Кредитору грошові кошти у розмірі 562 608 (п`ятсот шістдесят дві тисячі шістсот вісім) грн. 71 коп. у якості повного погашення Поручителем заборгованості Позичальника.

Відповідно до п. 3.6. Договору поруки № 29/11-п від 29 листопада 2019 року укладеного з ТОВ «ЮК «Право та Гроші» у випадку виконання Поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1, 3.3. даного Договору, до Поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять всі права Кредитора, які виникли за Кредитним договором.

За таких обставин, відповідно до п. 3.6. Договору поруки ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» стало Новим Кредитором ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового № КД-Ф60 від 14 вересня 2017 року. На виконання п. 3.5. Договору поруки, ТОВ «Фактор Груп» передало ТОВ «ЮК «Право та Гроші» оригінали документів (кредитний договір, договір іпотеки, договір поруки тощо), які підтверджують законні вимоги Кредитора до Позичальника.

Таким чином, ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» стало Новим Іпотекодержателем ОСОБА_1 відповідно до Договору іпотеки від 14.09.2017 року.

Окрім того суд звертає увагу на те, що згідно умов укладених між позивачем та ТОВ «ФК «Фактор Груп» договорів та виданої ним довіреності, виключно ТОВ «Внутрішня виконавча служба» мало право здійснювати оформлення права власності на новостворений об`єкт інвестування на ім`я позивача та від його імені укладати договір іпотеки на новостворений об`єкт.

Зазначених умов укладених договорів позивач не виконав, тому вимога про визнання зобов`язання таким, що виконується належним чином, є недоведеною та не вмотивованою.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України є визнання правочину недійсним. Однак, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.ч.1-3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Виділяються наступні критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Виходячи з наведених норм при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

При цьому, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту.

Разом з тим, позивачем не підтверджено належними доказами порушення його прав та інтересів укладанням оспорюваного договору поруки, не доведено в ході розгляду справи, що зміст спірного правочину суперечить чинному законодавству або сторонами спірного правочину під час його укладення не додержано вимог встановлених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір поруки не змінює зміст зобов`язального правовідношення згідно договору про надання фінансового кредиту №КД-Ф60 від 14.09.2017, не змінює розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, не породжує у боржника нових прав та обов`язків.

Крім того, посилання позивача на недійсність оспорюваного правочину у зв`язку з використанням нечесної підприємницької практики під час його укладення спростовуються наступним.

Так, згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона: спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує тощо.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу; докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Отже, аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст. 19 Закону, в частині визнання недійсними правочинів, що укладені з використанням нечесної підприємницької практики, підлягає застосуванню у випадку, якщо споживач являється стороною вищевказаного правочину. Натомість, як встановлено судом, позивач не є стороною оспорюваного правочину.

Щодо вимог про визнання недійсною заміни кредитора у зобов`язанні, визнання вимоги про погашення заборгованості такою, що не підлягає виконанню та відновлення попереднього становища суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок : 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Вищевказані положення узгоджуються з ч.12 ст. 556 ЦК України, згідно якої до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У даному випадку підставою переходу прав кредитора до поручителя виступає не угода про уступку права вимоги, а виконання зобов`язання за боржника.

З огляду на викладене, ТОВ «ЮК «Право та гроші» правомірно стало новим кредитором ОСОБА_1 , тому підстав для визнання заміни кредитора у зобов`язанні недійсною суд не вбачає.

Враховуючи, що вимоги про визнання вимоги про погашення заборгованості такою, що не підлягає виконанню та відновлення попереднього становища є похідними від заявлених вимог про визнання недійсним договору та заміни кредитора у зобов`язанні, підстави для їх задоволення відсутні.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про визнання договірних зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту такими, що виконувались належним чином, визнання вимоги щодо сплати заборгованості такою, що не підлягає виконанню, визнання договору поруки недійсним, визнання заміни кредитора за договором про надання фінансового кредиту та заміну іпотекодержателя за договором іпотеки недійсними, відновити становище, що існувало до порушення прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп»: м.Київ, прт.Героїв Сталінграду, 6, корп. 4, .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші»: м.Київ,вул.Кудрявський узвіз, 2, .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»: м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського, 41, .

СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК