ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9667/23 Справа № 212/4304/23 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4304/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Власенко М.Д., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу із позовом до АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги обґрунтував тим, що він з жовтня 2004 року по жовтень 2021 року працював у шахтобудівельному управлінні АТ «Кривбасзалізрудком» у шкідливих умовах, через які виникли професійні захворювання: радикулопатія поперикова-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеню), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеню); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 25 травня 2023 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. В результаті професійного захворювання він відчуває постійний біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, порушення ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, загальну слабкість, важкість у грудях. Позивач, внаслідок отримання хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному станах. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював. Розмір моральної шкоди оцінює в 435500 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я 180 000 грн. без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у дохід держави судовій збір в сумі 1800 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що розмір присуджених судом першої інстанції грошових коштів є недостанім для відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок отриманого професійного захворювання. Зазначив, що сума компенсації працівнику, який має значний трудовий стаж та у якого відсоток непрацездатності складає 65% безстроково, має бути значно вищою за розміром. Судом не було враховано характер і тривалість моральних страждань позивача, вимушених змін у його житті, що вказує на помилковість судового рішення. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є безстроковими, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Кривбасзалізрудком» вимоги позивача про збільшення суми моральної шкоди є необґрунтованими та надуманими, а апеляційна скарга підлягає задоволенню лише в частині зміни рішення суду першої інстанції, але не в сторону збільшення суми відшкодування, а в сторону її зменшення, з урахуванням принципів розумності та справедливості. Просили суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Позивач у судове засідання апеляційного суду не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторн, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 25 жовтня 2004 року по 03 жовтня 2021 року працював підземним прохідником на підприємстві відповідача, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.9-11).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12 січня 2023 року за №76, позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія поперикова-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеню), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеню); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого-другого ступеня (а.с.23-24).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13 березня 2023 року, проведеного на АТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи підземним прохідником у шахтобудівельному управлінні АТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з проходки виробок, а саме: буріння шпурів та свердловин за допомогою ручних перфораторів, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробки від просипів гірничої маси, розбирання та ремонт тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси скреперними лебідками. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, наявність порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання, підпадав під вплив параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що перевищували нормативні значення (а.с.12-14).

У пункті 18 даного Акту зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну перевищувала на 15 кг і складає 45 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 62% зміни при нормі до 60%; нахили тулуба (вимушені, більше 30° 103 рази за зміну, при допустимому - 51-100 разів; пил переважно фіброгенної дії - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично- допустиму в 2,12-2,17 рази і складає 4,24-4,33 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Висновком МСЕК від 25 травня 2023 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: радикулопатія 50 %, ХОЗЛ 15 % з 24 квітня 2023 року по 01 травня 2024 року та ІІІ групу інвалідності. Дата переогляду 10 квітня 2024 року.Позивачу противопоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу та рекомендовано спостереження та лікування у сімейного лікаря та невролога (а.с.16).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.25-30).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що тяжкі та шкідливі умови праці на підприємстві відповідача призвели до професійного захворювання позивача, та цим позивачу було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив зі ступеню, характеру, обсягу і тривалістю страждань, та того, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку про умови праці, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності 65 відсотків.

Згідно п.18 Акту Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 березня 2023 року зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну перевищувала на 15 кг і складає 45 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 62% зміни при нормі до 60%; нахили тулуба (вимушені, більше 30° 103 рази за зміну, при допустимому - 51-100 разів; пил переважно фіброгенної дії - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично- допустиму в 2,12-2,17 рази і складає 4,24-4,33 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство-відповідача).

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «Кривбасзалізрудком», що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 180 000грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, позивача турбує постійний біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, порушення ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, загальну слабкість, важкість у грудях.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі №210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (180 000 грн.) не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 , 1981 року народження, встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 180 000 грн. до 250 000 грн., що на переконання колегії суддів більш відповідає встановленим судом обставинам справи (рівню моральних страждань позивача), та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави суму судового збору у розмірі 2500 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 3750 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 вересня 2023 рокув частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_1 , та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь Держави судовий збір у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 вересня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06.12.2023р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв