К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року місто Київ

справа № 367/2313/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/8293/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Одарюка М.П. від 24 лютого 2023 року, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Одарюка М.П. від 7 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що наказом Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центр "Головний військовий клінічний госпіталь" (в подальшому перейменовано на Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь") від 22 січня 2013 року № 14 ОСОБА_1 прийнято на посаду сторожа команди сторожової охорони.

Позивач проживав у селі Феневичі Іванківської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області та на час введення військового стану в Україні перебував у будинку за вказаною адресою. З 24 лютого по 1 квітня 2022 року позивач

перебував в окупації, не було можливості виїхати з території, був відсутній телефонний зв`язок.

В перші дні військових дій позивач повідомив керівництво про те, що перебуває в окупації, однак на початку квітня 2022 року від начальника охорони йому стало відомо про звільнення із роботи за згодою сторін з 6 квітня 2022 року.

Вказує, що до 8 квітня він перебував у селі Феневичі Іванківської об`єднаної територіальної громади Вишгородського району Київської області, а після виїхав до міста Львова, де знаходився до червня 2022 року, а тому заяву про звільнення не підписував і не подавав.

Після повернення, позивач звернувся до відділу кадрів Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь", де йому повідомили що з 6 квітня 2022 року він був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. При цьому наказ про звільнення роботодавець йому так і не вручив. Такими діями відповідача завдано і моральну шкоду, що виразилась у сильних душевних стражданнях.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 4 квітня 2022 року № 46-к; поновити його з 7 квітня 2022 року на посаді сторожа охорони в Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 104 014 грн. 05 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" № 46-к від 4 квітня 2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 із посади сторожа охорони Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь". Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа охорони Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" з 7 квітня 2022 року. Стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах заявлених позивачем вимог в сумі 104 014 грн. 05 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів (період вимушеного прогулу з 7 квітня 2022 року по 7 лютого 2023 року). Стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із судовим розглядом справи та пов`язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи № 26184/26185/22-32 від 29 грудня 2022 року в розмірі 9 249 грн. 73 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у позивача було відсутнє волевиявлення на розірвання трудового договору за згодою сторін, що є підставою для скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунок якого здійснено згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 1995 року № 100. Також на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, завдана неправомірним звільненням, в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 7 березня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 100 грн. В іншій частині клопотання відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 14 100 грн., а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У поданих апеляційних скаргах Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалу суду першої інстанції та прийняти нові судові рішення про відмову у задоволенні позову, а також відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

Скаржник зазначає, що позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом. Суд не врахував, що позивач сам вказував у позовній заяві про обізнаність з фактом його звільнення на початку квітня 2022 року, а тому строк позовної давності сплив ще у травні 2022 року. Позивачем не доведено, що заява про звільнення подано не ним особисто, а висновок почеркознавчої експертизи є неналежним доказом, оскільки обсяг почеркознавчого матеріалу явно не корелюється з вимогами пунктів 1.8-1.9 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, в частині кількості (аркушів), як вільних, так і експериментальних зразків буквеного або цифрового письма. Крім того, відсутність доступу до Реєстру атестованих судових експертів позбавляє можливості перевірити кваліфікацію експертів, які проводили експертизу. Також позивачем ніяким чином не доведено ані факт завдання моральної шкоди, ані її розмір. Відсутність належної мотивації оскаржуваного рішення також є підставою для його скасування.

Вказує, що процесуальним законом не передбачено можливість розподілу судових витрат (правничої допомоги) шляхом постановлення ухвали після прийняття рішення по суті розгляду спору. У даному випадку суд міг ухвалити додаткове рішення, однак замість цього постановив ухвалу. Крім того, витрати позивача є непропорційними та необґрунтованими.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на безпідставність їх доводів та наголошує, що звільнення позивача відбулося з порушенням

трудового законодавства. При цьому витрати на правничу допомогу є об`єктивними та необхідними, а тому суд дійшов вірного висновку про їх стягнення з відповідача.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представники Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" - Небожук В.Д. та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що на підставі наказу від 22 січня 2013 року № 14 ОСОБА_1 був прийнятий до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центр "Головний військовий клінічний госпіталь" (в подальшому перейменовано на Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь") на посаду сторожа команди сторожової охорони (а.с.9).

Наказом начальника Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 4 квітня 2022 року № 46 ОСОБА_1 звільнено з 6 квітня 2022 року відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін. Підстава звільнення: заява ОСОБА_1 (а.с. 9, 15).

Згідно копії довідки виконкому Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області від 27 травня 2022 року № 459 ОСОБА_1 дійсно проживав без реєстрації з 24 лютого 2022 року по 8 квітня 2022 року на території Іванківської ОТГ за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

У період лютий-квітень 2022 року село Феневичі Вишгородського району Київської області перебувало в тимчасовій окупації (а.с. 31-34).

Згідно Акта службового розслідування щодо підтвердження (спростування) звільнення громадянина ОСОБА_4 , сторожа команди сторожової охорони Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 25 серпня 2022 року підтвердити або спростувати факт написання та передавання заяви громадянином ОСОБА_5 про звільнення за згодою сторін не представляється можливим у зв`язку з неможливістю опитування громадянина ОСОБА_6 , який 4 квітня 2022 року виконував обов`язки чергового зміни на КПП-1 (а.с. 76-79).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 7 березня 2023 року - частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

За змістом статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час

вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Одним з видів письмових доказів є висновок експертизи.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29 грудня 2022 року № 26184/26185/22-32, складеного судовими експертами В. Чепак та І. Тарасюк, рукописний текст "Начальнику Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" генерал - майору м/с ОСОБА_8 сторожа ОСОБА_1 Заява Прошу Вас, звільнити мене, 06.04.2022 за згодою сторін. ОСОБА_1" заяви від 04.04.2022, складеної від імені ОСОБА_1 на ім`я начальника Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" генерал - майору м/с Анатолія Казмірчука виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 також виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 94-106).

Зібрані у справі докази, з урахуванням висновку судової експертизи від 29 грудня 2022 року, свідчать про те, що позивач не писав заяву про звільнення за угодою сторін, що виключає можливість припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення, оскільки позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності висновку судової почеркознавчої експертизи не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки по своїй суті є беззмістовними та не мають жодних вмотивованих зауважень щодо проведеного експертного дослідження.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки про своє звільнення йому було відомо на початку квітня 2022 року, а тому строк позовної давності сплив ще у травні 2022 року, є необґрунтованими.

Колегія суддів критично відносить до вказаних доводів, оскільки конструкція статті 233 КЗпП України передбачає, що відповідний строк обчисляється з моменту вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В той же час, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем ані копії наказу про звільнення від 4 квітня 2022 року, ані трудової книжки.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено, встановлений статтею 233 КЗпП України, строк на звернення з заявою про вирішення даного трудового спору. При цьому поновлення судом першої інстанції строку на звернення з позовом не вплинуло на суть прийнятого рішення, а тому необхідності для його зміни в цій частині немає.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., завданої позивачу незаконним звільненням.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Посилання у апеляційній скарзі на недоведеність факту завдання моральної шкоди позивачу і її розміру не можуть вважатися обґрунтованими в контексті встановлених обставин справи, оскільки неправомірні дії відповідача безумовно призвели до душевних переживань позивача, пов`язаних з необхідністю судового захисту своїх прав.

Не можна погодитися і з твердженням скаржника про невмотивованість рішення суду першої інстанції, оскільки його структура повністю відповідає вимогам статті 265 ЦПК України.

Ураховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року без задоволення, а судове рішення без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали від 7 березня 2023 року.

Так, з матеріалів справи убачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 7 березня 2023 року суд стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи, оскільки в основному рішенні такі витрати не розподілені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Наведене норма процесуального права передбачає конкретний спосіб вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме шляхом ухвалення додаткового рішення.

Суд першої інстанції наведеної норми не врахував та помилково прийняв судове рішення у формі ухвали, чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для її скасування з прийняттям нового судового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі

справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В суді першої інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 були подані докази витрат на правничу допомогу, а саме: копія договору про надання правової допомоги № 18/06 від 18 червня 2022 року; копія акта здачі-приймання виконаних робіт/наданих послуг від 23 лютого 2023 року на суму 14 100 грн.; копія платіжного доручення про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 14 100 грн. (а.с. 136-139).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи,

кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Колегія суддів не встановила недотримання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимог частини 3 статті 137 ЦПК України і враховуючи, що позов загалом задоволено в повному обсязі, і фактично зменшено лише розмір відшкодування моральної шкоди, вважає за можливе, з урахуванням принципу об`єктивності та справедливості, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 14 100 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непропорційності та необґрунтованості витрат позивача на правничу допомогу, оскільки такі твердження повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження.

В судовому засіданні представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного провадження, в сумі 9 100 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного оскарження судового рішення представник позивача надав суду копію договору про надання правової допомоги № 18/06 від 18 червня 2022 року; копію акта здачі-приймання виконаних робіт/наданих послуг від 22 травня 2023 року на суму 9 100 грн.; копію платіжного доручення про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 9 100 грн.

Представником позивача дотримано положення частини 3 статті 137 ЦПК України, об`єктивних заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу суду не надано, а тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 9 100 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 7 березня 2023 року задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 7 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" (Код ; місто Київ, вулиця Госпітальна, 18) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 14 100 грн.

Стягнути з Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" (Код ; місто Київ, вулиця Госпітальна, 18) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 9 100 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: