Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1292/23
Провадження № 2/650/524/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року смт. Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою позивача ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є головою домогосподарства АДРЕСА_1 . У будинку за вказаною адресою позивачка проживає та зареєстрована з 28.03.2008 року і по теперішній час. Після укладення шлюбу з 2013 року з позивачем почав проживати її чоловік ОСОБА_2 , а згодом і їх дочка ОСОБА_3 . Будинок позивач отримала у користування та володіння від знайомої її мами ОСОБА_4 , яка дозволила їй у ньому постійно проживати, так як позивач не мала власного житла, а будинок залишався вільним, в подальшому остання взагалі відмовилася проживати в даному будинку, відтоді позивач весь час доглядала за будинком. Жодних правовстановлюючих документів на будинок не було. Позивач з 28.03.2008 року і до цього часу відкрито, безперервно володіла даним житловим будинком, а саме проживала у ньому, доглядала за ним, утримувала його, проводила поточні ремонти до 24.02.2022 року. Платила комунальні платежі. Позивач не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок. На сьогоднішній день будинок позивача є повністю зруйнованим внаслідок артилерійських обстрілів військовослужбовцями російської федерації, чим їй спричинена матеріальна шкода. Проте, вона не може отримати компенсацію від держави за знищений будинок, так як офіційно не являється її власником та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 з 28.03.2008 року і по теперішній час, що підтверджується домовою книгою, відміткою у паспорті та довідкою Калинівської селищної військової адміністрації від 17.08.2023 року № 02-40-729.

Після укладення шлюбу з 2013 року з позивачем почав проживати її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , а згодом і їх дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Будинок позивач отримала у користування та володіння від ОСОБА_4 , придбала даний будинок в 1998р. у гр. ОСОБА_5 , зареєструвавши договір купівлі-продажу житлового будинку у Херсонській Товарній біржі «Алмаз». Відповідно до довідки КП ХБТІ ХОР № 266 від 06.09.23р. ОСОБА_4 права власності на спірний житловий будинок не набула.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі- продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем(правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно-через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, в яких зазначається, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦПК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець на момент заволодіння майном не знає (і не повинен був знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майном, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне заволодіння майном. Володілець майна має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто прийняте в експлуатацію.

Таким чином суд приходить до висновку, що підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю немає, оскільки добросовісність останньої на зазначений нею, як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном, була відсутня, оскільки вона не надала суду відповідні документи, що давали б їй право на користування спірним майном.

У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння майном, а сторона посилається на строк набувальної давності - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий який не відповідає специфіці правовідносин, які виникли.

Керуючись ст. ст. 10, 23, 81, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ірина ХОМИК