КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1109/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про встановлення батьківства

та внесення змін в актовий запис про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2022 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, в якій позивач просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключити з актового запису №30 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька - ОСОБА_3 , та включити відомості про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2022 року позовну заяву було прийнято до провадження, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 20.12.2022 року передано вказану справу до Київського районного суду міста Одеси за територіальною юрисдикцією.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2023 року, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 09.01.2023 року прийнято вказану цивільну справу до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжити в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання в приміщенні Київського районного суду м. Одеси на 21 лютого 2023 року о 10 годині 30 хвилин.

10 травня 2023 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

До підготовчого судового засідання призначеного на 05 червня 2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак:

- від представника позивача 10 травня 2023 року до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності представника;

- від відповідача - ОСОБА_2 09 грудня 2022 року до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, визнання батьківства над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розгляд справи за його відсутності;

- представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з поданням сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності та визнанням відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 05 червня 2023 року за відсутності сторін по справі, на підставі документів наявних в матеріалах справи.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Одесі народилась ОСОБА_1 , про що 16 червня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради складено актовий запис №30, в якому в графі відомості про матір, зазначено інформацію про особу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі відомості про батька - ОСОБА_3 .

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 52 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

У відповідності до наданого до суду Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 17 травня 2023 року за №1, вбачається, що до актового запису №30 від 16 червня 1999 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були внесені зміни.

Так, 17.05.2023 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) на підставі паперового носія актового запису до вказаного актового запису внесено зокрема наступні зміни: щодо органу, яким складеним актовий запис, змінивши на - «Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)»; в графі відомості про дитину, змінено на: «Довідка №693 від 08.04.1996 року, пологовий будинок АДРЕСА_1 ; Довідка від 15.06.1999 року, довідка дитячої поліклініки №6 Київського району міста Одеси; копія паспорту»; в графі відомості про батька, змінено на - «так»; в графі відомості про матір, змінено на - «видалена»; в графі відомості про державну реєстрацію народження, змінено на проводиться - «відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері)»; в графі відомості про заявника, змінено на - « ОСОБА_4 ».

На підставі вищевикладеного вбачається, що в актовому записі про народження позивачки, відомості про її батька - ОСОБА_3 , внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України, а саме записані за вказівкою матері дитини - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, вважаючи свої батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд зазначає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст.121 СК України).

Статтею 122 СК зазначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ст. 125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. (ст. 126 СК України).

У відповідності до норми ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Вказані положення Закону також визначені в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства аліментів», в якій зазначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст. 128 СК України (2947-14), приймаються до судового розгляду, якщо зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК (2947-14).

Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК (2947-14). У разі пред`явлення такого позову іншими особами суддя відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України (1618-15) (далі - ЦПК) відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки в таких випадках позивач не має права представляти інтереси дитини.

Поняттям «родичі», яке вживається в СК (2947-14), охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід, повнорідні брат і сестра.

«Членами сім`ї» є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою.

«Інші особи» - це особи, в сім`ї яких виховується дитина. Ними можуть бути тітка, дядько, двоюрідні сестра, брат, а також сусіди чи інші сторонні особи.

На підставі викладеного, оскільки запис про батька ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в Книзі реєстрації народжень, зроблено за вказівкою матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі ч.1 ст. 135 СК України, а з позовом звернулась особиста дитина, яка досягла повноліття, відносно визнання особи своїм батьком, суд вважає, що з позовом про визнання батьківства звернулась до суду належна особа, яке має на те право.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів

цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У той же час, суд одночасно зазначає, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено і іншими доказами.

Вказана правова позиція узгоджується з викладеною позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами по справі не заявлялось клопотання про призначення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У відповідності до наданого до суду Звіту про встановлення батьківства ДНК від 10 березня 2023 року за №361603, виданого лабораторією «Endeavor DNA, Ink», встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 в рамках проведеного дослідження, ймовірне, з дорівненням відсотку 99,999998%.

Надаючи оцінку зазначеному висновку, судом враховується визнання позову відповідачем - ОСОБА_2 , а відтак визнання результатів вказаного дослідження.

На підставі вищевикладеного, судом приймається вищевказаний звіт про встановлення батьківства ДНК від 10 березня 2023 року за №361603, як належний і достовірний доказ.

Інших доказів, які спростували представлені позивачем докази до суду не надано.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Приймаючи вищевикладене, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та доведеним, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідком чого позов підлягає задоволенню.

Статтею 134 СК України передбачено внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду у разі визнання батьківства.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Враховуючи вищезазначене, до актового запису №30, складеного 16 червня 1999 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно внести відповідні зміни, зазначивши батьком дитини - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеси, громадянин України, останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ». Вимоги про зміну прізвища, позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-82, 89, 141, 206, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 3-7, 121, 122, 128, 130, 133, 134 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, 5), про встановлення батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести Київському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, 5)у встановленому законом порядку до актового запису №30, складеного 16 червня 1999 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідні зміни, виключивши з графи відомості про батька, інформацію про батька дитини - « ОСОБА_3 », зазначивши батьком дитини - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеси, громадянин України, останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ».

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.