КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/5146/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Більчук Олександр Олександрович, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Більчук О.О., (далі - позивач) звернулась в Дніпровський районний суд міста Києва із вказаним позовом в якому просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідач)) заборгованість за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/5614065 у розмірі 25 910,21 грн., яка складається із інфляційних втрат в сумі 8717,34 грн., трьох процентів річних в сумі 1 713,00 грн., пені в сумі 15 479,87 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 21.04.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю її автомобіля марки «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «ГАЗ-330232-14 СПГ», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , якого постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року визнано винним у вчиненні ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ГАЗ-330232-14 СПГ», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів серія АІ/5614065, якою, 21.06.2016 року здійснено оцінку автомобіля марки Ford escort», д.н.з. НОМЕР_1 та визначено вартість матеріального збитку на підставі звіту № 242 у розмірі 122 879,78 грн.

Після вказаних подій,17.08.2016 року вона звернулася до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка, страховою компанією не була здійснена протягом строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Зазначила, що окрім заборгованості із виплати страхового відшкодування у розмірі 44 535,70 грн., відповідач з 15.11.2016 року має сплатити їй передбачену п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV пеню у розмірі 15 479,87 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційні збитки - 8 717,34 грн. та 3% річних - 1 713 грн.

В позовній заяві посилається на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством. За таких обставин вважає, що на підставі п.п. ґ, п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV, на МТСБУ покладено обов`язок з виконання зобов`язань за полісом серія АІ/5614065. Однак, звернувшись до відповідача 20.08.2019 року та подавши усі необхідні документи, МТСБУ - листом від 18.11.2019 року повідомило її про виконання рішення лише в частині виплати страхового відшкодування у розмірі 44 535,70 грн., що вважає незаконним та порушенням її прав у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Більчук О.О., оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги звертає увагу на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, вказує на те, що позивач, як потерпіла особа, не брала участі у справі про банкрутство ліквідованого страховика - ПрАТ «СК Україна», не зазначаючи якою нормою матеріального права це регулюється. Наведений в оскаржуваному рішенні порядок виконання МТСБУ договору страхування у разі ліквідації страховика, а саме: необхідність потерпілого попередньо брати участь у справі про банкрутство страховика - суперечить встановленому законом порядку, який передбачений п. 2.1 ст. 2, п. 20.3 ст. 20, підпункту «г» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV.

Також зазначає про те, що судом не були враховані висновки щодо застосування п.20.3 ст. 20, підпункту «г» п.41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV, викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 року у справі № 910/14293/19.

У відзиві на апеляційну скаргу, МТСБУ доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими, а оскаржуване рішення суду законним.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 першої ст. 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами. перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної вважає приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Більчук О.О. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для стягнення з МТСБУ на користь позивача 3 % річних, інфляційних втрат та пені, оскільки позивач із письмовою заявою до господарського суду з вимогами до боржника не звертався, ухвалою Господарського суду міста Києва кредитором боржника позивач визнаний не був, що виключає обов`язок відшкодування відповідачем 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується. тая вважає їх такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «ГАЗ-330232-14 СПГ», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , якого, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 визнано винним у вчиненні ДТП.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ГАЗ-330232-14 СПГ», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів серія АІ/5614065.

Відповідно до Звіту № 242 від 21.06.2016 року про оцінку автомобіля марки Ford escort», д.н.з. НОМЕР_2 , розмір завданого позивачу збитку в результаті ДТП становить 122 879,78 грн.

В подальшому, 17.08.2016 року позивач звернулася до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка не була здійснена протягом строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 року було відкрите провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ "СК "Україна" як юридичну особу у зв`язку з банкрутством (а.с.51-58).

Також, 20.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, та виконання обов`язку з огляду на положення підпункту «ґ» пункт 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, однак, МТСБУ - листами від 18.11.2019 року та від 27.10.2021 року позивача було повідомлено лише про виконання рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 44 535,70 грн. та відмову у здійсненні решти виплат з посиланням на те, що Законом № 1961-IV не передбачено покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика (а.с.60, 62-63).

Сторонами визнається, що МТСБУ виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 44 535,70 грн.

Отже, спір у цій справі стосується питання стягнення з МТСБУ 25 910,21грн., яка складається із інфляційних втрат в сумі 8 717,34 грн., трьох процентів річних в сумі 1 713,00 грн., пені в сумі 15 479,87 грн., як відповідальності ліквідованого страховика за порушення грошового зобов`язання, а саме, страхового відшкодування (регламентної виплати) за період із 18.11.2016 року по 01 березня 2018 року.

Вимог про стягнення цих коштів як відповідальності МТСБУ за прострочення саме відповідачем грошових зобов`язань не заявлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надавав оцінку як доводам позову так і запереченням відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, суд в оскаржуваному рішенні відхилив заперечення МТСБУ про те, що нараховані згідно із ст. 625 ЦК України суми та пеня відповідно до ст. 36 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " не можуть бути задоволенні до нього за будь-яких обставин.

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закон № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому, преамбула статті 41 Закон № 1961-IV щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування». Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Вірними також є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт визнання у справі про банкрутство її кредиторських вимог до ПрАТ «СК «Україна», як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, оскільки за змістом ч. 8 ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), страхувальник має право вимагати страхові виплати за договором страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), який також підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами (він є спеціальним і його положення є пріоритетними у цих правовідносинах), встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Встановлено, що позивача не було визнано кредитором ПрАТ "СК "Україна" за зобов`язаннями (3% річних, інфляційних втрат та пені), що є предметом спору у цій справі.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що МТСБУ згідно до Закону № 1961-IV відшкодовує відповідні суми лише за певних умов, а саме у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також за умови заявлення такої вимоги до чи після відкриття процедури банкрутства, однак, позивач з письмовою заявою до господарського суду з вимогами до боржника про стягнення на його користь пені та нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України суми 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань не звертався.

Не надано доказів також того, що позивач звертався до суду у порядку цивільного судочинства чи у позасудовому порядку з відповідними вимогами про стягнення на його користь пені та нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України суми 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується з урахуванням наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 20.3 ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів, обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Нормою п.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

За правилами п. 36.5 ст. 36 наведеного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, право вимоги щодо сум, які є предметом цього позову, а саме пені та суми 3 відсотків річних, інфляційних нарахувань за прострочення виконання страховиком грошового зобов`язання, виникло у позивача ще до порушення справи про банкрутство ПрАТ "СК`Україна" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Проте, позивач правом звернення до страховика щодо стягнення цих сум не скористався.

На час ліквідації страховика - ПрАТ "СК "Україна" був чинний Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом ч. 8 ст. 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка міститься у розділі VІІ "Особливості банкрутства окремих категорій боржників", страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

У ст. 84 указаного розділу Закону передбачено, що відносини, пов`язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка була чинна на час ліквідації страховика - ПрАТ "СК "Україна", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Положеннями ч. 4 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, позивач мав право і можливість звернутись до боржника ПрАТ "СК`Україна" з вимогами про стягнення пені та нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України суми 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань, однак не заявляв ці вимоги до боржника як кредитор ні до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, ні після відкриття провадження у справі про банкрутство.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб".

Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також власнику майна та органам доходів і зборів за місцезнаходженням банкрута.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР (ч. 3 ст. 6 Закону України від 22.12.2005 року № 3262-IV "Про доступ до судових рішень").

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора.

Затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019 року. Вимоги встановлених кредиторів у відповідності до положень ч. 5 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом`вирішено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника. Головному управлінню статистики у м. Києві ухвалено виключити банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Ліквідовано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. Дарницькій районній у місті Києві державній адміністрації провести державну реєстрацію припинення - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали.

У п. 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до МТСБУ, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ.

Обов`язковими умовами для проведення МТСБУ регламентних, у тому числі компенсаторних та штрафних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, є: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Висновок про недостатність коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом, може бути зроблений після складання ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу і подання його до господарського суду та їх затвердження останнім.

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому, зазначений Закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого Закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного Законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Як убачається із матеріалів справи, саме сума шкоди у розмірі 44 535,70 грн., відповідачем, замість страховика була виплачена позивачеві, оскільки відповідна сума була заявлена позивачем ще до початку процедури банкрутства страховика шляхом подання страховику відповідної заяви 17.08.2016 року. У відповідній заяві позивач просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка сталася 21.04.2016 року, до заяви додано звіт про визначення вартості (а.с.46). Таким чином, саме ці вимоги були заявлені позивачем у позасудовому порядку, які були визнані страховиком і відповідачем у цій справі, та виконані відповідачем замість страховика у порядку, визначеному положеннями ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем були виплачені суми страхового відшкодування без будь-яких доказів участі позивача у справі про банкрутство є безпідставними, оскільки такі суми були виплачені на підставі поданої заяви позивача у позасудовому порядку до початку ліквідаційної процедури.

У п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що у разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 року у справі № 910/14293/19, Верховний Суд також звертає увагу на те, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Також Верховний Суд указав, що правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до ПрАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-06/2015 від 24.06.2015 року - щодо права позивача (фактора та кредитора за Договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі (пункт 3.1.).

Проте, у справі що є предметом апеляційного провадження, вимоги позивача до ПрАТ "СК "Україна" на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені не були заявлені та не були визнані. Тому, на переконання апеляційного суду, відсутні правові підстави для проведення цих виплати МТСБУ за страховика, якого визнано банкрутом після завершення процедури ліквідації за встановлених обставин, що і було встановлено судом першої інстанції.

Ураховуючи наведене, слід дійти висновку, що позивач перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах із страховиком ПрАТ "СК "Україна" на підставі договору страхування не скористався своїм правом звернення до страховика з вимогами про стягнення спірних сум за прострочення страховиком виплат страхових сум до ліквідації страховика як юридичної особи і сторони у цих зобов`язальних відносинах.

Відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту (ст. 39 Закону №1961-IV).

МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди ( ст. 40.1. Закону №1961-IV).

Відтак, відповідач не є правонаступником страховика, який може виступати як сторона у справі про стягнення спірних сум після припинення страховика як юридичної особи, а може виступати лише гарантом щодо відшкодування шкоди за вимогами, які були заявлені та визнані до початку або під час процедури банкрутства страховика.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, були досліджені судом першої інстанції при розгляді справи та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, тому, колегія суддів вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку та постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Більчук О.О., без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Більчук Олександр Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар