ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5306/23 Справа № 202/3404/22 Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д.А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа Дніпровська міська рада про визнання права на приватизацію, зобов`язання здійснити заходи щодо приватизації житлового приміщення,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

06.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпровська міська рада.

В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2021 року до Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра «Лівобережний» було подано повний пакет документів для приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 .

27.08.2021 року позивачем була отримана відповідь від Департаменту житлового господарства ДМР від 13.08.2021р. №3/16-3759, в якій зазначено, що Департамент житлового господарства ДМР не має законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету ДМР щодо передачі їй у власність житлового приміщення АДРЕСА_1 . Вважає рішення Департаменту житлового господарства ДМР від 13.08.2021 р. №3/16-3759 неправомірним та незаконним, оскільки нею було надано всі необхідні документи, які підтверджують законні підстави щодо вселення та реєстрації в прим. АДРЕСА_1 .

З врахуванням викладеного, просила суд визнати право ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення АДРЕСА_1 , Зобов`язати Департамент житлового господарства ДМР здійснити заходи щодо приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Від позивачки надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що з висновків суду першої інстанції не вбачається, з якого числа Дніпровська міська рада стала фактичним власником гуртожитку.

Звертає увагу, що ордер у 2011 році видавався не для вселення, а для перереєстрації у зв`язку зі зміною номеру її кімнати, а вселена до цієї кімнати вона була ще за ордером від 11 вересня 2009 року. Проте перереєструватися вона не змогла не зі своєї вини.

Крім того, суд в своєму рішенні не зазначив, чи має вона право на приватизацію, з чим вона і зверталася до суду.

31 травня 2023 року від позивачки надійшло клопотання, в якому вона просить долучити до матеріалів справи додаткові докази: відповідь КП ДПБК «Дніпро»№ 03-1від 30.04.2023 року на запит ОСОБА_1 , копію корінця ордеру на житлову площу в гуртожитку № 37, серія АЖ від 07.06.2011 року на приміщення № 107.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Ярличенко І.В., який є представником Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.177), у судове засідання не з`явилась, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

13 жовтня 1994 року між Фондом комунального майна Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та Організацією орендарів Дніпропетровського орендного пивобезалкогольного комбінату "Дніпро" було укладено договір №56 купівлі-продажу державного майна Дніпропетровського орендного пивобезалкогольного комбінату «Дніпро», зареєстрований рішенням виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №550-Р від 14.10.1994 року, відповідно до якого Фонд комунального майна Дніпропетровської обласної ради народних депутатів продав, а Організація орендарів Дніпропетровського орендного пивобезалкогольного комбінату «Дніпро» придбала державне майно - цілісний майновий комплекс Дніпропетровського орендного пивобезалкогольного комбінату «Дніпро».

Згідно з актом передачі майна державного підприємства від 14 грудня 1994 року продавець передав, а Покупець прийняв майно вартістю 738496 тис. крб., у тому числі будівлю адміністративно-побутову (гуртожиток) по

АДРЕСА_1. Гуртожиток по АДРЕСА_1 не увійшов до статутного фонду КП ДПБК «Дніпро» та був переданий йому в користування (на баланс).

28 грудня 2011 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 1718 від «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з цим рішенням вирішено прийняти в комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального житлового експлуатаційного підприємства - 26 гуртожиток літ. А-9 загальною площею 4730,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , від Колективного підприємства «Дніпропетровського пивобезалкогольного комбінату «Дніпро» згідно з актом прийняття-передачі (п. 1 рішення).

Відповідно до пункту 2.4 цього рішення КП ДПБК «Дніпро» повинно після прийняття цього рішення підписати акт прийняття-передачі об`єкта нерухомого майна (п. 1 рішення) у комунальну власність територіальної громади та надати його на затвердження міському голові.

Пунктом 5.1 передбачено, що КЖЕП - 26 після передачі зовнішніх інженерних мереж електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення повинно прийняти на баланс об`єкт нерухомого майна (п. 1 цього рішення).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1430 від 13.11.2012 року були внесені зміни та доповнення до рішення виконкому міської ради від 28.12.2011 року № 1718 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, пункт 1 рішення викладено в новій редакції: «Прийняти у комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради гуртожиток літ. А-9, А1-1 загальною площею 4730,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , від Колективного підприємства «Дніпропетровського пивобезалкогольного комбінату «Дніпро», а пункт 2.4 рішення виключено.

01 листопада 2018 року складено Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду гуртожитку по АДРЕСА_1 в комунальну власність від 01 листопада 2018 року (комісія створена відповідно до рішення міської ради від 13.04.2017 року №46/19).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер довідки 275898459 від 21.09.2021 року, власником гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.

11 вересня 2009 року, ОСОБА_1 КП ДПБК «Дніпро» було видано ордер на жилу площу в гуртожитку № 24 серія АЖ на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 , площею 88,1 кв.м. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу КП ДПБК «Дніпро» від 11 вересня 2009 року.

Згідно з копією Довідки Колективного підприємства «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» від 12.01.2011 року №122/01, 20.12.2010 року на замовлення КП ДПБК «Дніпро» КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» було проведено первинну інвентаризацію адміністративно побутової будівлі гуртожитку в АДРЕСА_1 та виготовлено технічний паспорт на будівлю. В зв`язку з інвентаризацією відбулася зміна нумерації кімнат і приміщень гуртожитку. Номер житлового приміщення №100 в якому мешкає ОСОБА_1 загальною площею 88,1 кв.м. (в т.ч. житлова площа 62,7 кв.м.) в гуртожитку по АДРЕСА_1 змінився на №107.

07 червня 2011 року Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» видано ОСОБА_1 ордер на жилу площу в гуртожитку №37, серія АЖ на право зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою, АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 кв.м. (в тому числі житлова площа 62,7 кв.м.), який видано на підставі Рішення адміністрації Колективного підприємства Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» від 06.06.2011 року.

05 червня 2018 року ОСОБА_1 на підставі Рішення адміністрації КП ДПБК «Дніпро» від 05.06.2018 року, Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» видано ордер на жилу площу в гуртожитку №93, серія АЖ на право зайняття жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 кв.м. (житлою 62,7 кв.м.).

КП ДПБК Дніпро, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу нового ордеру в гуртожитку по АДРЕСА_1 , оскільки в реєстрації їй було відмовлено у зв`язку з пропуском 30 денного терміну з моменту видачі ордеру ( №37 від 07.06.2011 року), вирішили видати ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення №107 загальною площею 88,1 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Згідно з копією паспорту громадянки України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована з 11.09.2009 року по 05.07.2018 року за адресою АДРЕСА_1 . З 05.07.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради від 13.08.2021 року за № 3/16-3759 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , повідомлено, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність жилого приміщення у гуртожитку, оскільки ОСОБА_1 не надані документи, що підтверджують законні підстави щодо вселення та реєстрації в приміщенні 107 за адресою: АДРЕСА_1 . Додатково повідомлено, що ордер від 05.06.2018 року № 93, серія АЖ, на жилу площу у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 виданий на підставі рішення адміністрації КП ДПБК Дніпро від 05.06.2018 року, на ім`я ОСОБА_1 , видано з перевищенням повноважень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 було видано Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» ордер на зайняття в гуртожитку кімнати АДРЕСА_1 , в подальшому після зміни номеру приміщення на 107, позивачу 07 червня 2011 року було видано ордер на зайняття даного приміщення, та в передбачений законом 30-ти денний термін ОСОБА_1 в спірному приміщенні не зареєструвалася, та залишилася бути зареєстрованою в кімнаті №100, а лише 05.07.2018 року вона зареєструвалася в приміщенні АДРЕСА_1 на підставі повторного ордеру виданого Колективним підприємством «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» 05 червня 2018 року.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1430 від 13.11.2012 року були внесені зміни та доповнення до рішення виконкому міської ради від 28.12.2011 року № 1718 Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, пункт 1 рішення викладено в новій редакції: «Прийняти у комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального підприємства Жилсервіс- 5 Дніпропетровської міської ради гуртожиток літ. А-9, А1-1 загальною площею 4730,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , від Колективного підприємства Дніпропетровського пивобезалкогольного комбінату "Дніпро"», а пункт 2.4 рішення виключено.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-3759 від 13.08.2021 року, як орган приватизації державного житлового фонду діяв відповідно діючого законодавства, оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують законні підстави вселення та реєстрації в жиле приміщення АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8411/15-ц від 16 березня 2016 року зобов`язано Колективне підприємство «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» передати гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що його обслуговують, до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська; зобов`язано Дніпропетровську міську раду прийняти в комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська від Колективного підприємства «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що його обслуговують.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи 11 вересня 2009 року, ОСОБА_1 КП ДПБК «Дніпро» було видано ордер на жилу площу в гуртожитку № 24 серія АЖ на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 , площею 88,1 кв.м. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу КП ДПБК «Дніпро» від 11 вересня 2009 року. Після чого позивачка вселилась і зареєструвалась у зазначене житлове приміщення.

В зв`язку з інвентаризацією відбулася зміна нумерації кімнат і приміщень гуртожитку. Номер житлового приміщення №100 в якому мешкає ОСОБА_1 загальною площею 88,1 кв.м. (в т.ч. житлова площа 62,7 кв.м.) в гуртожитку по АДРЕСА_1 змінився на №107. На цій підставі 07 червня 2011 року Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» видано ОСОБА_1 ордер на жилу площу в гуртожитку №37, серія АЖ на право зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою, АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 кв.м. (в тому числі житлова площа 62,7 кв.м.), який видано на підставі Рішення адміністрації Колективного підприємства Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» від 06.06.2011 року.

КП ДПБК Дніпро, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу нового ордеру в гуртожитку по АДРЕСА_1 , оскільки в реєстрації їй було відмовлено у зв`язку з пропуском 30 денного терміну з моменту видачі ордеру ( №37 від 07.06.2011 року), вирішили видати ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення №107 загальною площею 88,1 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 .

05 червня 2018 року ОСОБА_1 на підставі Рішення адміністрації КП ДПБК «Дніпро» від 05.06.2018 року, Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» видано ордер на жилу площу в гуртожитку №93, серія АЖ на право зайняття жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 кв.м. (житлою 62,7 кв.м.). Після чого позивачка перереєструвалася.

Згідно з копією паспорту громадянки України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована з 11.09.2009 року по 05.07.2018 року за адресою АДРЕСА_1 . З 05.07.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8411/15-ц від 16 березня 2016 року зобов`язано Колективне підприємство «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» передати гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що його обслуговують, до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська; зобов`язано Дніпропетровську міську раду прийняти в комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська від Колективного підприємства «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що його обслуговують.

Тобто, станом на 2018 рік, коли позивачці було видано вже третій ордер на одно і те саме приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений гуртожиток перебував у комунальній власності Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до листа Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради від 13.08.2021 року за № 3/16-3759 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 , повідомлено, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність жилого приміщення у гуртожитку, оскільки ОСОБА_1 не надані документи, що підтверджують законні підстави щодо вселення та реєстрації в приміщенні 107 за адресою: АДРЕСА_1 . Додатково повідомлено, що ордер від 05.06.2018 року № 93, серія АЖ, на жилу площу у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 виданий на підставі рішення адміністрації КП ДПБК Дніпро від 05.06.2018 року, на ім`я ОСОБА_1 , видано з перевищенням повноважень.

31 травня 2023 року на адресу апеляційного суду від позивачки надійшло клопотання, в якому вона просить долучити до матеріалів справи додаткові докази: відповідь КП ДПБК «Дніпро» № 03-1від 30.04.2023 року на запит ОСОБА_1 , копію корінця ордеру на житлову площу в гуртожитку № 37, серія АЖ від 07.06.2011 року на приміщення № 107.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із клопотання про долучення доказів вбачається, що позивачка не мала змоги долучити додаткові докази в суді першої інстанції, оскільки корінці ордерів на приміщення 107 за адресою: АДРЕСА_1 зберігаються у КП ДПБК «Дніпро». Відповідь на свій запит від 07.03.2023 року разом із корінцем ордеру № АЖ від 07.06.2011 року вона отримала лише 07.04.2023 року.

Дослідивши вказане клопотання, колегія суддів приходить до переконання про можливість долучення наданих позивачкою додаткових доказів, які на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із наданої позивачкою відповіді КП ДПБК «Дніпро» № 03-1від 30.04.2023 року на запит ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до корінця ордеру № АЖ від 07.06.2011 року на приміщення № 107, ОСОБА_1 отримала ордер № 37, серія АЖ від 07.06.2011 року на приміщення АДРЕСА_1 лише 20.07.2011 року (а.с.108).

Із копії корінця ордеру № АЖ від 07.06.2011 року на приміщення № 107 також вбачається, що ОСОБА_1 отримала ордер № 37, серія АЖ від 07.06.2011 року на приміщення АДРЕСА_1 лише 20.07.2011 року. (а.с.181).

Із наданих доказів вбачається, що 11 вересня 2009 року, тобто до моменту, коли в комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська від Колективного підприємства «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» було передано гуртожиток, позивачці на законних підставах було видано ордер на жилу площу в гуртожитку № 24 серія АЖ на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 , площею 88,1 кв.м. в м. Дніпро. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу КП ДПБК «Дніпро» від 11 вересня 2009 року. Після чого позивачка вселилась і зареєструвалась у зазначене житлове приміщення.

Ордер від 07 червня 2011 року, виданий Колективним підприємством Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро» ОСОБА_1 на жилу площу в гуртожитку №37, серія АЖ на право зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою, АДРЕСА_1 було видано лише для перереєстрації її за вказаною адресою у зв`язку із зміною номеру кімнати зі «№100» на «№107».

Вказаний ордер позивачкою було отримано лише 20.07.2011 року не з її вини, що підтверджується наданими доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка з 1976 року по 2016 рік пропрацювала на підприємстві КП «Дніпропетровський пивобезалкогольний комбінат «Дніпро». За сумлінну працю адміністрацією підприємства було прийнято рішення про надання їй житлової площі у гуртожитку по АДРЕСА_1 , площею 88,1 кв.м. в м. Дніпро, який перебував на балансі підприємства.

Із копії паспорта позивачки серія НОМЕР_1 також вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ще з 11.09.2009 року.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" громадяни можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

У підпункті "а" пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" зазначено, що приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (розділ IV, ст. 69 «Ордер на жиле приміщення») на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає» громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках, вирішуються судом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, із наданих доказів вбачається, що позивачка тривалий час мешкала у спірному приміщенні, що підтверджується матеріалами справи, тобто, таке житло їй належить в розумінні статті 8 Конвенції.

У 2011 році після проведення інвентаризації вона не змогла перереєструвати номер кімнати у спірному житлі, оскільки ордер їй було видано вже після спливу його чинності відповідно до норм чинного законодавства, що також знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи.

Ордер, виданий 05 червня 2018 року суд до уваги не приймає, оскільки повторна видача ордеру на зайняття житлового приміщення не передбачена ЖК Української РСР, про що вірно зазначав суд першої інстанціїї.

Предметом цього позову є визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити заходи, спрямовані на реалізацію права на приватизацію.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази колегія суддів приходить до висновку, що факт пропуску строку на переєстрацію номеру кімнати зі «100» на «107» не може бути підставою для відмови позивачці в приватизації, оскільки він виник не з її вини, що було доказано позивачкою та підтверджено належними доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції було передчасним, оскільки при розгляді справи суд не мав можливості дослідити всі докази у зв`язку з їх відсутністю на момент ухвалення рішення.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, що при винесенні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також було допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 1 610, 50 грн.

Враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено повністю, судовий збір в розмірі 1 610, 50 грн, сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради здійснити заходи щодо приватизації житлового приміщення АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 610 (одна тисяча шістьсот десять) гривень 50 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучений до матеріалів цивільної справи 06 червня 2023 року.

Судді: