П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Сливки С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року (повний текст ухвали складено 30.12.2022, головуюча суддя Шепетко І.О.) у справі №308/17333/21 за скаргою боржника ОСОБА_1 на рішення (постанову про арешт майна боржника) відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в собі головного державного виконавця Романа Владислава Яношовича, стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

13.12.2021 боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Романа В.Я., в якій просив:

1)поновити строк на звернення зі скаргою;

2) визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 30.11.2021 року, винесену головним державним виконавцем відділу ДВС у місті Ужгороді Романом В.Я. у виконавчому проваджені ВП №52428875, з виконання виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 30.11.2021 вказаним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №52428875, згідно виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011.

Боржник вважає зазначену постанову незаконною, неправомірною, такою, що порушує його права та свободи передбачені, зокрема ст.1 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що строк для звернення стягувача з виконавчим листом є давно пропущеним, виконавець на мав підстав відкривати виконавче провадження, а тому були відсутні правові підстави для винесення постанови про арешт майна у такому виконавчому провадженні.

Посилався на те, що 08.04.2014 ОСОБА_1 звертався до начальника ДВС із заявою, в якій посилався на те, що виконавче провадження № 42225412 не могло бути відкрито так як 26.07.2012 Відділом ПВР згідно виконавчого листа по якому відкрито виконавче провадження № 42225412 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві і вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 26.07.2013, натомість ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий лист тільки у березні 2014 року, тобто з пропуском строку.

У такій заяві просив начальника ДВС здійснити перевірку законності виконавчого провадження № 42225412 та вжити заходів до припинення виконавчого провадження № 42225412 та врахувати, що ОСОБА_2 навмисно приховав від MB ДВС ту обставину, що існує постанова Відділу ПВР, в якій встановлено строк для пред`явлення виконавчого листа до 26.07.2013.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даною скаргою, відкрито провадження за скаргою та призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 13.04.2022 за клопотанням представника скаржника було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 308/3522/22 за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875, згідно виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011.

Ухвалою суду від 25.11.2022 було поновлено провадження за скаргою.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2022 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

На цю ухвалу подав апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не задовольнив заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бухтоярової О.В. про відкладення розгляду справи внаслідок її перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами; боржник ОСОБА_1 не мав і не має наміру залучати до справи іншого адвоката, а тому вважає необґрунтованими посилання місцевого суду на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості укласти договір із іншим адвокатом; наведене змусило його покинути судове засідання 27.12.2022; вказує, що у постанові державного виконавця про арешт майна боржника від 30.11.2021 не конкретизовано яке саме майно належить арештувати, враховуючи суму стягнення; вважає що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена після постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016, котру боржник теж вважає незаконною; так, після повернення виконавчого листа стягувачу, останній не звертався із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, на переконання скаржника стягувач пропустив строк на повторне пред`явлення виконавчого документу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Логойда В.М., що діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 , просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, та апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду з?явився представник стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_3 - адвокат Логойда В.М.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з?явились повторно. Адвокат Бухтоярова О.В., яка була представником ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції, надіслала до апеляційного суду заяву, у якій повідомила, що договір з ОСОБА_1 у неї закінчився 15.02.2023. Зазначала про необхідність направлення кореспонденції ОСОБА_1 поштовим шляхом (а.с. 218, 228). Згідно трекінгу поштового відправлення, судова повістка повернута за зворотною адресою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 230). Згідно даних з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 231). Саме така адреса, на яку і направлялась судова повістка, вказувалась у скарзі на постанову державного виконавця та у апеляційній скарзі. Заяв про зміну місця проживання ОСОБА_1 до апеляційного суду не подавав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судову повістку ОСОБА_1 було направлено на останню відому адресу, і така вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_1 апеляційному суду відома, оскільки викладена у скарзі на постанову державного виконавця та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта, а також за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Логойди В.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі №2-674/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Судом вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884 грн. суми боргу, 1700,00 грн сплаченого позивачем судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 09.06.2011. У виконавчому листі вказано, що він дійсний для пред`явлення протягом одного року.

З відміток на вказаному виконавчому листі вбачається, що такий було повернуто без виконання на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також було відмовлено у відкритті відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з доданою до матеріалів копії заяви ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , датованої 14.09.2016 про повторне прийняття на виконання виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011, така заява зареєстрована Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби 30.09.2016 за вх. №10680. У ній зазначено, що стягувачем ОСОБА_2 від боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011 було отримано частковою оплатою безпосередньо кошти в сумі 150,00 грн в червні 2013 року, 150 грн в травні 2014 року, 150 грн в квітні 2015 року та 150 грн в березні 2016 року.

30.09.2016 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875.

19.11.2018 у ВП №52428875 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. винесено постанову про арешт грошових коштів боржника.

15.01.2020 у ВП №52428875 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Грцищук М.П. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

30.11.2021 у даному ВП №52428875 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман В.Я., при примусовому виконанні виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом, винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, ОСОБА_1 , зокрема, зазначав, що така винесена після постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016, котру боржник теж вважає незаконною, оскільки стягувач пропустив строк на повторне пред`явлення виконавчого документу.

ОСОБА_1 у березні 2022 року звертався до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 у ВП №52428875 відмовлено, скаргу залишено без розгляду.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.11.2022 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2022 залишено без змін. Вказана постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.03.2023.

Таким чином, на час винесення постанови про арешт майна боржника 30.11.2021 було відкрито виконавче провадження №52428875 та перебувало на виконанні у головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на примусовому виконанні.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення, зокрема, постанов.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту ст. 10 вищевказаного закону вбачається, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 3 вказаної статті арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Зважаючи на суму боргу за виконавчим провадженням, колегія суддів вважає, що державним виконавцем правомірно, відповідно до положень ст. 56 Закону № 1404-VIII, накладено арешт на все майно боржника, і підстав для скасування постанови від 30.11.2021 немає.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо порушення норм матеріального права, оскільки суд не відклав розгляд справи у зв`язку з вагітністю представника ОСОБА_1 Бухтоярової О.В. Так, в судове засідання, призначене на 27.12.2022 представник скаржника не з`явилася, подала клопотання про неможливість прибуття в судове засідання та просила його відкласти на максимальний термін після 06.02.2023, або на кінець січня 2023 через знаходження на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами з 04.10.2022 по 06.02.2023. Суд у задоволенні такого клопотання відмовив, оскільки неявка представника учасника справи не перешкоджає розгляду скарги. В судове засідання з`явився скаржник, судом було забезпечено можливість надати пояснення та прийняти участь у дослідженні доказів. Окрім того, судом надавалося достатньо часу для підготування до розгляду скарги і такий не був позбавлений можливості укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом. Також суд першої інстанції врахував, що в судовому засіданні, яке відбувалось 04.03.2022, представник скаржника адвокат Бухтоярова О.В. надала пояснення по даній скарзі, а також в даному судовому засіданні були досліджені матеріали скарги. В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначив, що бажає брати участь в судовому засіданні разом зі своїм представником. Вказав, що всі доводи по справі викладено у скарзі, додаткові пояснення по скарзі може надати лише його представник. Після чого покинув зал судового засідання.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та не вбачає порушень норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2023 року.

Головуюча:

Судді: