ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1915/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2853/23 Категорія: 310000000 Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гейка Василя Анатолійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12.04.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачкою.

За рішенням суду, відповідач сплачує аліменти на утримання дітей.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2019 року, шлюб між сторонами розірваний.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які оформлено на відповідача по справі ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу вказані транспортні засоби та документи на їх придбання залишились у відповідача. Він розпоряджається спільним майном на власний

розсуд, уникає зустрічей з позивачкою, на телефонні дзвінки не відповідає.

В даний час стало відомо, що відповідач передав ці транспортні засоби (легковий автомобіль та легковий причіп) своїм родичам, які ними користуються.

Жодної згоди на передачу спільних транспортних засобів у користування інших осіб позивач не надавала.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортні засоби: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; легковий причіп марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину майна: легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; легкового причіпа марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , які рахуються за відповачем та стягнути з нього судові витрати в розмірі 581,45 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортні засоби: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на частину легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та на частину легкового причіпа, марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Компенсовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 581,45 гривень за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони по справі перебували у шлюбі з 12.04.2008 по 25.01.2019. За час шлюбу, сторонами було придбано:12 квітня 2018 року - легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та 13 грудня 2017 року - причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано на відповідача по справі ОСОБА_1 . Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо розподілу майна подружжя придбаного (набутого) у період шлюбу.

Щодо вимоги представника відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності при зверненні до суду з позовом, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки відповідач не чинив перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю, а тому не підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Гейко В.А. оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні фактичних обставин у справі, а тому просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між позивачем та відповідачем було укладено домовленість про відсутність взаємних претензій майнового характеру. Крім того, позивач ОСОБА_2 не могла користуватись зазначеними транспортними засобами, оскільки не має відповідного посвідчення на право управління транспортними засобами.

Вважає, що з дати розірвання шлюбу фактично позивач дізналася про порушення своїх прав на майно, а тому звернулася до суду з порушенням строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 19.12.2019 року, 12 квітня 2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 146. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу Приміський та ОСОБА_6 .

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з відповіддю на запит №140339884 від 15.06.2022 року Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровані за боржником (відповідачем по справі) - ОСОБА_1 .

Згідно довідки оцінювача ФОП « ОСОБА_7 №16/05/01 від 16.05.2023 pоку, середньоринкова вартість легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 на дату оцінки складає 91790,00 гривень.

Згідно довідки оцінювача ФОП « ОСОБА_7 №16/05/02 від 16.05.2023 p., середньоринкова вартість причіпа легкового марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 на дату оцінки складає 24500,00 гривень.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС № 7142 РСЦ ГСЦ МВС № 31/23/42-1110 від 07.09.2023, транспортний засіб: легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, ДНЗ НОМЕР_1 згідно договору купівлі-продажу № 7142/2018/896407 від 12.04.2018 зареєстрований за ОСОБА_1 та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, 2017 рік виробництва, ДНЗ НОМЕР_2 на підставі акту приймання-передачі ТОВ547081 від 13.12.2017, виданий ТОВ «Завол причепів ЛЕВ» зареєстрований також за ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що за час шлюбу, сторонами було придбано:12 квітня 2018 року - легковий автомобіль марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та 13 грудня 2017 року - причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на які зареєстровано на відповідача по справі ОСОБА_1 .

Отже, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

В апеляційній скарзі представник відповідача стверджує, що між сторонами при розірванні шлюбі було узгоджено порядок поділу майна та вирішено, що транспортний засіб з причепом залишиться ОСОБА_1 .

Водночас, жодних доказів вказаних обставин до суду не надано, а тому колегія суддів відхиляє зазначені доводи сторони відповідача за їх недоведеністю.

Твердження адвоката про те, що даний поділ зумовлений відсутністю водійського посвідчення у позивача колегія суддів також відхиляє, оскільки дані обставини не впливають на правовий режим спірного майна.

Щодо строків позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша друга статті 20 СК України).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (стаття 72 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено позовну давність, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19) зазначено: «до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З огляду на наведене, ототожнення представником відповідача моменту виникнення у ОСОБА_2 права на позов про поділ майна подружжя із моментом розірвання шлюбу (січень 2019 року) є помилковим, оскільки розірвання шлюбу не свідчить про порушення прав позивачки на спільне сумісне майно.

Відповідач не врахував, що перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №359/6727/21 (провадження № 61-13181св23).

З огляду на те, що до 2023 року, тобто до моменту звернення із даним позовом право позивача не було порушено, а тому трирічний строк позовної давності не сплив.

Водночас, при розгляді даної справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову, проте у резолютивній частині оскаржуваного рішення у порядку поділу спільного майна визнав за ОСОБА_2 частини спірного автомобіля та причепа, але не зазначив, що право власності на іншу частини цього майна визнається за ОСОБА_1 , оскільки всі частини майна при його поділі у загальній сумі мають становити одиницю, а тому оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в редакції цієї постанови.

Вказане також усуває труднощі при виконанні судового рішення.

За таких обставинах, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль та причіп є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, однак помилково визначив тільки за позивачем право власності на частку вказаного майна.

Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно в формулюванні резолютивної частини, яка не змінює суть такого рішення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гейка Василя Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 рокузмінити, доповнивши резулятивну частину рішення абзацем третім такого змісту :

«В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на частину легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO 1998 року виробництва, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та на частину легкового причіпа, марки ЛЕВ, модель 183141, рік виробництва 2017, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Судді: