Провадження № 2/537/646/2023
Справа № 537/1643/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря Поколоти О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сінельнікова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , юридична адреса: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, будинок 43

про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , нарахованої на підставі виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2-2403/08, який було видано 12.11.2008, за період з жовтня 2008 року по лютий 2024 року включно.

Позов обґрунтований тим, що на виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці знаходиться виконавче провадження ВП № 10259150 по примусовому виконанню виконавчого листі Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2-2403/08, який було видано 12.11.2008, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.01.2023, позивачу була нарахована заборгованість за період з жовтня 2008 року по лютий 2024 року включно. Однак, вказана вище заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою, що підтверджується наданими доказами. Внаслідок захворювання позивача йому спочатку було встановлено третю групу інвалідності з 10.12.2021, а потім другу групу інвалідності з 25.01.2023, що загалом вказує на негативну динаміку його здоров`я та гострий плин хвороби із року в рік. Також, у зв`язку з необхідністю проведення постійного, систематичного та безперервного лікування, він вимушений витрачати кошти на лікувальні процедури, діагностики та медичні препарати, що підтверджується договором № 1025/1 про надання платних медичних послуг від 25.10.2021 та іншими документами. З наведених доказів, позивач вважає, що наявні підстави для звільнення його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , нарахованої на підставі виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2-2403/08, який було видано 12.11.2008 року, за період з липня 2018 року по грудень 2023 року включно у розмірі 91292 грн. 28 коп.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.05.2023 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явився, просив позовну заяву задовольнити, доповнень не має.

Представник позивача адвокат Сінельніков Д.О., в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що всі доводи викладенні в позовній заяві, а докази наявні в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій просить судове засідання провести без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як достовірно встановлено в судовому засіданні постановою про прийняття виконавчого провадження від 05.01.2020 заступником начальника відділу Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Горбульовим А.В. прийнято виконавче провадження № 10259150 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2403 виданий 12.11.2008 Крюківським р/с про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини.

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 за період з 08.10.2008 по грудень 2022 включно має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 140691,03 грн.

Відповідно до Довідки про доходи № 071911, видана пенсіонеру ОСОБА_1 в тому, що сума пенсії за період з 01.12.2021 по 30.04.2023 складає 23510 грн. 52 коп.

Як вбачається із копії довідки до акту огляду медико-санітарною експертною комісією серії 12 ААГ № 095621 від 16.02.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має другу групу інвалідності з 25.01.2023, причина інвалідності: загальне захворювання.

Так з доданих до позовної заяви копій медичних довідок вбачається, що позивач неодноразово звертався до медичних установ та проходив лікування за період з 24.07.2018 по 16.02.2023.

Згідно виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 4541/4567, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у стаціонарі КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у період з 24.07.2018 по 12.08.2018 з діагнозом: остеомієліт І пальця лівої стопи, ЦД тип ІІ, субкомпенсація, діабетична ангіопатія н/к, поліангіопатія, полів невропатія, ХАН І ст.

В копії виписки із медичної карти пацієнта № 3115/21 від 23.09.2021 (ТОВ «ВІЗІУМ») зазначений діагноз ОСОБА_1 , а саме: проліферативна діабетична ретинопатія обох очей, фіброз скловидного тіла, фракційний синдром, часткове відшарування нейроепітелію лівого ока.

Відповідно консультативного висновку № 1024 обласної спеціалізованої офтальмологічної ЛКК від 22.11.2021 ОСОБА_1 має діагноз: проліферативна діабетична ретинопатія, фракційне відшарування сітківки, частковий гемофтальм, початкова катаракта лівого ока. Проліфеепіретинальний набряк, початкова катаракта правого ока.

Як вбачається з виписки КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» № 92/75 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , має діагноз: облетеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок ХАН ІІ Б, цукровий діабет ІІ ст., діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок, гіпертонічна хвороба ІІ ст. РЗ СНІ.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є обов`язковою, право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (зокрема, рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п.40).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із частиною восьмою Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої ним не оскаржується. При цьому позивач не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні дитини, проте посилається на тяжке матеріальне становище, негативний стан здоров`я та наявність групи по інвалідності на підставі чого отримує пенсійне забезпечення. Також позивачем не доведений той факт, що він не може влаштуватися на роботу через стан свого здоров`я, адже згідно медичних довідок йому не рекомендована праця деяких категорій, але не протипоказана загалом.

Судом досліджені копії чеків, якими позивач обґрунтовує свої витрати на лікування та придбання лікарських засобів. Судом встановлено, що більшість чеків, мають найменування лікарських або косметичних препаратів, які не були рекомендовані лікарем позивачу, відповідно до виписок та лікарських рекомендацій, які долучені до позовної заяви. Також встановлено, що в деяких чеках, наданих позивачем до суду, купувалися препарати, які рекомендують вживати тільки жінкам. Суд не бере до уваги як належні докази копії чеків, адже позивач великою кількістю копій хотів переконати суд в тому, що на лікування витрачається ним велика сума коштів.

Також до суду ОСОБА_1 подав довідку про стан доходу у період з 2021 року, проте заборгованість по сплаті аліментів почала формуватися з 2008 року, тобто позивачем підтверджується сума доходу лише з 2021 року, але взагалі не надано доказів, що з 2008 року по 2021 він мав низький рівень доходу через що не мав змоги сплачувати аліменти. Дослідивши всі надані медичні довідки та виписки, суд дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я у позивача відбулося з 2018 року, тобто підтверджень, що позивач весь період, коли нараховувалися аліменти мав проблеми зі здоров`ям не надано. При вивченні розрахунку заборгованості, судом встановлено, що позивачем періодично сплачувалися аліменти на користь ОСОБА_2 .

Також в позовній вимозі позивач просить звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.10.2008 року по лютий 2024 року включно.

Аналізуючи правову позицію та норми законодавства, вказано, що за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Поняття заборгованість в даному випадку виступає, як сума коштів (аліментів), які позивач зобов`язаний був сплатити на користь стягувача на утримання спільної дитини, у період, який визначений рішенням суду, але не сплатив. Тобто сама заборгованість сформувалася у позивача, згідно розрахунку з 08.10.2008 по 31.12.2022. Отже, вимогу позивача звільнити його від заборгованості по лютий місяць 2024 року, тобто від майбутньої можливої заборгованості, суд розцінює як вимогу звільнення від сплати аліментів взагалі, що суперечить правам та інтересам дитини.

У даній справі положення частини 2 статті 197 СК України не є нормою матеріального права, яка дає право на звільнення скаржника від сплати заборгованості за аліментами, адже позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив, що заборгованість, виникнення якої почалося з жовтня 2008 року, виникла та продовжує збільшуватися, саме у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення, оскільки позивач більше інтенсивно в останні роки сплачує аліменти, порівняно з минулими роками.

За таких обставин, оцінюючи доводи, наведені позивачем та порівнюючи їх обґрунтованість із правом дитини на утримання з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для звільнення позивача від заборгованості за аліментами і в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Маханьков О.В.