Провадження № 2/359/996/2023
Справа № 359/531/23
19 жовтня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі : Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування рішень про реєстрацію та повернення земельних ділянок, -
Позов обгрунтовано тим, що розпорядженнями Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 12 січня 2010 року за № 6 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення садівництва на території площами 0,12 га кожна на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. На підставі зазначених розпоряджень, зокрема громадянам : ОСОБА_1 , ОСОБА_25 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки.
Встановлено, що набуття вказаними громадянами у власність земельних ділянок відбулось з грубими порушеннями вимог законодавства, оскільки ці ділянки повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водне плесо Канівського водосховища на річці Дніпро, у зв`язку з чим на підставі вимог ст. 19, 20, 58,84, 152, 155 ЗК України та ст. 391 ЦК України підлягають поверненню у власність територіальної громади в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.
Ухвалою суду від 01 березня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом (повідомленням). Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Крім того, даною ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження у справі щодо ОСОБА_25 , оскільки вона на момент звернення прокуратури з позовом до суду - померла. Виклик відповідачів ОСОБА_14 , ОСОБА_24 вирішено здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки відомості про їх зареєстроване місце проживання невідомі.
04 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_21 подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, а розгляд справи просив здійснити у його відсутність.
Ухвалою суду від 10 липня 2023 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом (повідомленням) сторін.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання прокурор та представник Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, разом з тим подали заяви, якими позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, а розгляд справи просили здійснити у їх відсутність.
Бориспільська РДА Київської області свого представника, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не направила, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила.
Громадяни відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені шляхом розміщення на веб-порталі судової влади оголошення про їх виклик та шляхом направлення судових повісток. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направили.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що розпорядженнями Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 12 січня 2010 року за № 6 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення садівництва на території площами 0,12 га кожна на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.
На підставі зазначених розпоряджень громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_25 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме :
Крім того, сторона позивача не скористалась своїм процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 51 ЦПК України, та не заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів наступних осіб : ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , хоч у прохальній частині позову і заявлено вимоги до цих осіб.
В свою чергу суд наголошує, що правом подати клопотання до суду про залучення до участі у справі в якості відповідача чи співвідповідача, згідно вимог ст. 51 ЦПК України, наділена саме сторона позивача. Суд, за власної ініціативи, без клопотання сторони позивача, не наділений таким правом.
Відтак, позов в частині вимог щодо ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які не залучені стороною позивача до участі у справі, задоволенню не підлягають. Оскільки вирішення спору про права і обов`язки вказаних осіб, без їх залучення до участі у справі в якості співвідповідачів, призведе до грубого порушення норм процесуального права.
Наведене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 311020324 сформованого 28 вересня 2022 року (а.с. 59 т. 1).
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 листопада 2020 року за № 54933278 державного реєстратора виконкому Бориспільської міської ради Митько Т.М. за ОСОБА_24 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1343.

Наведене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 311021136 сформованого 28 вересня 2022 року (а.с. 58 т. 1).

Згідно висновку експерта Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 22 жовтня 2012 року, здійсненого у кримінальній справі за № 500-4, на підставі постанови слідчого в ОВС Слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури радника юстиції Чалого О.М. від 06 червня 2012 року та додаткової постанови від 03 вересня 2013 року, вищевказані земельні ділянки як у період з 2008 по 2010 років, так і на момент складання висновку експерта, належали та належать до земель водного фонду, а саме до акваторії Канівського водосховища річки Дніпро та повністю накладаються на землі водного фонду (а.с. 40-57 т. 1).

Наведене додатково підтверджується схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду та викопіюванням з матеріалів з космічної зйомки станом на 2022 рік (а.с.(файл) 125 т.1).

За змістом ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно ст. 131? Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

За змістом рішення Конституційного суду України у справі за №3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Відтак, видача органом виконавчої влади спірного наказу про передачу земель державної власності в приватну власність позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду, правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус.

Предметом оскарження є розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 12 січня 2010 року за № 6, яким порушено інтереси держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, як розпорядника земель водного фонду. Однак дана сільська рада не здійснює заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок з земель водного фонду (а.с. 27-39 т. 1).

Зважаючи на вказане, суд вважає обгрунтованим представництво інтересів держави, в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, органами прокуратури.

Відповідно ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин 6 - 9 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 ст. 186 Земельного кодексу України вказано, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно ч. 17 ст. 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

У частинах 1, 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а щодо земельної ділянки у межах населеного пункту - подається на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Проект землеустрою, у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій», зокрема, включає акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою у ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України також зазначено виключно невідповідність його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Прибережні захисні смуги, відповідно абз. 2, 3 ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Відповідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Зважаючи на вказане, судом встановлено, що вздовж акваторії Канівського водосховища річки Дніпро, і де розташовані спірні земельні ділянки, прибережна захисна смуга не встановлена і відповідний проект не затверджено. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Проте, згідно висновку експерта Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 22 жовтня 2012 року, спірні земельні ділянки як у період з 2008 по 2010 років, так і на момент складання висновку експерта, належали та належать до земель водного фонду, а саме до акваторії Канівського водосховища річки Дніпро та повністю накладаються на землі водного фонду.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом статтей 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно ст. 21 Земельного кодексу України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд . До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, ст. 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам, згідно ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

За змістом ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст. 60, 62 Земельного кодексу України та ст. 1, 88, 90 Водного кодексу України.

Згідно ст. 61 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Статтями 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України визначено, що прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Згідно п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року за № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст. 83, 84 цього Кодексу.

Наведене узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, зазначеного у правової позиції у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 6 від 12 січня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення садівництва на території площами по 0,12 га кожна на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області» є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки спірні земельні ділянки, повністю накладається на землі водного фонду.

Це, як наслідок, слугує підставою для скасування рішення з індексним номером 54933278 від 03 листопада 2020 року винесене Митько Тетяною Миколаївною , виконавчий комітет Бориспільської міської ради, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1343 за ОСОБА_24 та рішення з індексним номером 28660721 від 21 березня 2016 року винесене Загоруйко Яною Олександрівною , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером : 03:002:1351 за ОСОБА_21 ..

Крім того, судом приймається до уваги визнання позовних вимог та відсутність заперечень проти їх задоволення зі сторони відповідача ОСОБА_21 ..

Крім того, ст. 22 Земельного кодексу України визначено поняття земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання. Так, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфра-структурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільсько-господарського виробництва, фермерського господарства.

Відтак, за змістом вказаної норми, для ведення садівництва передаються у власність громадян виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду.

Статтею 80 Земельного кодексу України закріплено суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Відповідно положень ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для ведення водного господарства. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відтак, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області незаконно розпорядилась землями водного фонду та фактично змінило цільове призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва.

Відповідно ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для : а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

В свою чергу, права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добро-совісного набувача (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених ст. 59 цього кодексу (висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у постанові від 12 червня 2019 року у справі за № 487/10128/14-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ст. 59 Земельного кодексу України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі за № 372/218015-ц.

Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України вказано, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що спірні земельні ділянки вибули з власності держави не з її волі та з порушенням норм земельного та водного законодавства.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Однак, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Відтак, юридичні чи фізичні особи, в тому числі відповідачі у справі, не могли законно набути право приватної власності на спірні земельні ділянки. Натомість вони набули таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Верховний Суд України у справі за № 6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності, оскільки здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Водного та Земельного кодексів України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Підсумовуючи наведене, суд вбачає підстави для задоволення позову прокурора також і в частині вимог щодо повернення на користь держави в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 земельних ділянок з кадастровими номерами : :03:002:1346, :03:002:1335, :03:002:1344, :03:002:1337, :03:002:1334, : 03:002:1347, :03:002:1355, :03:002:1349, :03:002:1352, :03:002:1339, :03:002:1336, :03:002:1357, : 03:002:1329, :03:002:1338, :03:002:1331, :03:002:1342, :03:002:1354, :03:002:1353, :03:002:1340, : 03:002:1330, :03:002:1348, :03:002:1351, :03:002:1343, :03:002:1332.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом Київська обласна прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 9924 грн. 00 коп. Наведене підтверджується платіжним дорученням за № 2131 від 01 листопада 2022 року (а.с. 26 т. 1). Відтак, оскільки позов щодо цих відповідачів задоволено у повному обсязі, в силу вимог п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів солідарно на користь прокуратури Київської області належить стягнути сплачений судовий збір.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 13, 14, 19, 131? Конституції України, ст. 316-321, 328, 373, 387, 388 ЦК України, ст. 3, 5, 88, 89 Водного кодексу України, ст. 19-22, 58-60, 80, 84, 116, 118, 122, 152, 186 Земельного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 2, 19 Закону України «Про охорону земель», ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій», ст. 10-13, 56, 76-82, 133, 141, 263-365, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі : Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування рішень про реєстрацію та повернення земельних ділянок - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 6 від 12 січня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення садівництва на території площами по 0,12 га кожна на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області».

Скасувати рішення з індексним номером 54933278 від 03 листопада 2020 року винесене Митько Тетяною Миколаївною , виконавчий комітет Бориспільської міської ради, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером : 03:002:1343 за ОСОБА_24 .

Скасувати рішення з індексним номером 28660721 від 21 березня 2016 року винесене Загоруйко Яною Олександрівною , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1351 за ОСОБА_21 .

Усунути перешкоди у здійсненні Вороньківською сільською радою Бориспільського району Київської області прав користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду з кадастровими номерами : :03:002:1346, : 03:002:1335, :03: 002:1344, :03:002:1337, :03:002:1334, :03:002:1347, :03:002:1355, :03:002:1349, :03:002:1352, :03: 002:1339, :03:002:1336, :03:002:1357, :03:002:1329, :03:002:1338, :03:002:1331, :03:002:1342, : 03:002: 1354, :03:002:1353, :03:002:1340, :03:002:1330, : 03:002:1348, :03:002:1351, :03:002:1343, : 03:002:1332 шляхом їх повернення від ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 на користь Вороньківської територіальної громади в особі Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 на користь Київської обласної прокуратури (код 02909996, назва банку : ДКСУ м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA0015641) судовий збір в розмірі 9924 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Інформація про позивача : Київська обласна прокуратура, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 27/2, .

Інформація про відповідача 1 : ОСОБА_1 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача 2 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про паспортні дані - відсутні, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Інформація про відповідача 3 : ОСОБА_3 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Інформація про відповідача 4 : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий 19 квітня 2014 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Інформація про відповідача 5 : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про паспорт відсутні, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Інформація про відповідача 6 : ОСОБА_6 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_7 .

Інформація про відповідача 7 : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , відомості про паспорт відсутні, РНОКПП - НОМЕР_8 .

Інформація про відповідача 8 : ОСОБА_8 , відомості про дату народження, паспортні дані, зареєстроване місце проживання - відсутні, РНОКПП - НОМЕР_9 .

Інформація про відповідача 9 : ОСОБА_9 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_10 .

Інформація про відповідача 10 : ОСОБА_10 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_8 , РНОКПП - НОМЕР_11 .

Інформація про відповідача 11 : ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості паспорт : НОМЕР_12 , орган, що видав - 3222, дата видачі 27 грудня 2016 року, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_9 , РНОКПП - НОМЕР_13 .

Інформація про відповідача 12 : ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_10 , РНОКПП - НОМЕР_14 .

Інформація про відповідача 13 : ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_11 , РНОКПП - НОМЕР_15 .

Інформація про відповідача 14 : ОСОБА_14 , відомості про дату народження, паспортні дані, зареєстроване місце проживання - відсутні, РНОКПП - НОМЕР_16 .

Інформація про відповідача 15 : ОСОБА_15 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_12 , РНОКПП - НОМЕР_17 .

Інформація про відповідача 16 : ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_18 виданий 30 листопада 1999 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_13 , РНОКПП - НОМЕР_19 .

Інформація про відповідача 17 : ОСОБА_17 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_14 , РНОКПП - НОМЕР_20 .

Інформація про відповідача 18 : ОСОБА_18 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_15 , РНОКПП - НОМЕР_21 .

Інформація про відповідача 19 : ОСОБА_19 , відомості про дату народження, паспортні дані - відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_16 , РНОКПП - НОМЕР_22 .

Інформація про відповідача 20 : ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_17 , відомості про паспорт відсутні, РНОКПП - НОМЕР_23 .

Інформація про відповідача 21 : ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт серії НОМЕР_24 виданий 27 жовтня 2005 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Київ, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_18 , РНОКПП - НОМЕР_25 .

Інформація про відповідача 22 : ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , відомості про паспорт відсутні, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_26 .

Інформація про відповідача 23 : ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_19 , відомості про паспорт відсутні, РНОКПП - НОМЕР_27 .

Інформація про відповідача 24 : ОСОБА_24 , відомості про дату народження, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, РНОКПП - відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 30 жовтня 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва