№ 192/979/23
провадження 2/201/2346/2023
У Х В А Л А

05 червня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області, приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 червня 2023 року надійшла за підсудністю позовна заява ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області, приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю за можливе відмовити у відкритті провадження в частині вимог до ОСОБА_2 та Солонянського районного суду Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області, приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги, посилаючись на ст. 8 Конституції України про право на звернення до суду для захисту порушеного права, до ОСОБА_2 та Солонянського районного суду Дніпропетровської області, який виявив з боку судді шахрайство.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, визначено змістом статей 62, 126 і 129 Конституції України.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов`язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції і законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Відповідно до ч. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Висновок про неприпустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 та 1176 ГК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» вказано, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Консультативна рада європейських суддів в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслила, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з розглядом конкретної справи, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної чи моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку із вищевикладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

З огляду на вищевикладене, у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги слід відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З позовної заяви та її додатків витікає, що у 2016 році ОСОБА_1 було подано до Солонянського районного суду Дніпропетровської області аналогічну позовну заяву, а саме: справа № 192/2905/13-ц (провадження 2/192/878/20) за позовом ОСОБА_1 до Солонянського районного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання публічних торгів щодо реалізації нерухомого майна та договору купівлі-продажу недійсним.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 . 30 листопада 2013 року з надісланої йому постанови про повернення виконавчого документа стягувачу стало відомо про проведення прилюдних торгів належного йому майна. 28 жовтня 2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» провело у приміщенні ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області публічні торги щодо продажу належного йому майна. Покупцем на цих торгах була визначена ОСОБА_3 , про що ВДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області було складено відповідний акт.

По цій справі на даний час постановлене рішення суду від 08 вересня 2020 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року апеляційну скаргу на було визнано неподаною та повернуто апелянту, та рішення від 08.09.2020 року вступило в законну силу, де вирішено питання про визнання публічних торгів щодо реалізації нерухомого майна та договору купівлі-продажу недійсним, тобто зазначеним вище позивачем подано до Солонянського районного суду Дніпропетровської області інший позов до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав та де є рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Виходячи з наведеного вважаю за необхідне позивачам відмовити у відкритті провадження у справі в частині вимог щодо встановлення факту родинних відносин, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Враховуючи те, що у провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області вже перебувала справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та ухвалено рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області суддею Стрельниковим О.О. від 08 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, а тому вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження в частині вимог у справі стосовно пункту 4 позовних вимог про скасування торгів щодо продажу приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі вище викладеного та керуючись: п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області, приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги у справі в частині пункту 4 позовних вимог про скасування торгів щодо продажу приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 - відмовити.

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Солонянського районного суду Дніпропетровської області, приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та скасувати торги у справі в частині вимог до відповідачів ОСОБА_2 та Солонянського районного суду Дніпропетровської області - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 05 червня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя - О.А. Антонюк

.