Справа №751/5314/23
Провадження №2/751/1164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача Міньковської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок внаслідок набуття у власність предмета іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

28.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 206178,03 грн, що є інфляційними втратами, 3% річних, які нараховані за період з 22.04.2016 до 09.08.2022 на суму 190099,78 грн, яка сплачена в рахунок часткового погашення зобов`язань в розмірі 3 954 749,71 грн за результатами примусового виконання рішення суду по справі №751/2658/18 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А,М. в рамках виконавчого провадження № 69434599.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.10.2006 між ним та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання кредиту №0 від 31.10.2006. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений Іпотечний договір № 30006Z174 від 01.11.2006, за умовами якого позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 22.09.2015 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 1, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за Іпотечним договором та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» отримала права іпотекодержателя на Предмет іпотеки. 18.04.2016 державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (індексний номер 29353123 від 21.04.2016 11:29:34). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №751/2658/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03.11.2022, стягнуто на його користь, як іпотекодавця, 3 954 749,71 грн у рахунок відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відповідача, як іпотекодержателя. Отже, починаючи з 21.04.2016, з моменту переходу від позивача до відповідача права власності на предмет іпотеки, відповідач в якості відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя був зобов`язаний сплати позивачу кошти в розмірі 3 954 749,71 грн. Однак, у рахунок часткового погашення зобов`язань, відповідач здійснив платіж 20.07.2022 на суму 78585,95 грн, 02.08.2022 на суму 68360,55 грн, 05.08.2022 на суму 37118,11 грн та 09.08.2022 на суму 6035,17 грн, а всього на загальну суму 190099,78 грн. Посилаючись на ст.625 ЦК України вважає, що відповідач за весь час прострочення, починаючи з 22.04.2016 до 09.08.2022, зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою судді від 03.07.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.07.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що до вказаних правовідносин не можна застосувати норми Закону України «Про іпотеку» та посилання на постанову Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №200/14524/16-ц, а саме, що момент виникнення заборгованості перед позивачем виник з моменту державної реєстрації, який враховуючи текст позовної заяви та додатки до неї позивачу достеменно невідомий або невигідний, оскільки в прохальній частині позовної заяви зазначено початок нарахування санкцій, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України з 22.04.2016, а вже в розрахунку наданому позивачем - 19.04.2016. Також зазначив, що заборгованість у Товариства виникла саме з моменту набрання рішення суду законної сили, а саме з 09 листопада 2021 року. Доказуванню підлягає розмір заборгованості, який позивачем розраховано не правильно. Вважають, що стягненню з Товариства підлягає сума в розмірі 43372,76 грн (а.с. 36-40)

Крім того, 24.07.2023 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження, про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про передачу справи за підсудністю (а.с. 33-34, 41-46, 47)

Ухвалою судді від 25.07.2023 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 106-107)

01.08.2023 адвокатом Підгорним К.Є. подані заперечення на клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, на клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження (а.с. 108-109, 110-111)

03.08.2023 адвокатом Підгорним К.Є. подано пояснення щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Зазначає, що 22.04.2016 є датою, з якої почався обчислюватись строк позовної давності, як до основного зобов`язання відповідача, так і компенсаційного. Позивач у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення основного зобов`язання. Позивач знав, що з квітня 2018 року перервався строк позовної давності на подачу позовних вимог щодо похідних зобов`язань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України від основної вимоги і після його переривання в квітні 2020 року він почав спливати заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позивач з вимогами до відповідача про стягнення з 22.04.2016 похідних виплат, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, від основного зобов`язання міг звернутися до квітня 2021 року, що не виходило за межі строку позовної давності. Крім того, на території України був введений карантин з 19.12.2020 по 30.06.2023. 02.04.2020 набрав чинності п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Як наслідок, строк позовної давності до вимог позивача щодо виплат, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, починаючи з 22.04.2016 спливає не раніше березня 2024 року, а тому позивачем не пропущений строк позовної давності з 22.04.2016 (а.с. 113-114)

03.08.2023 адвокатом Підгорним К.Є. подано відповідь на відзив, згідно якої грошове зобов`язання іпотекодержателя з відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог. Отже, предметом доказування в справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог (а.с. 117-118).

09.10.2023 представником відповідача подані клопотання про об`єднання справ в одне провадження (а.с. 142-150) та про призначення судово-економічної експертизи (а.с. 151-164, 167-168).

Протокольною ухвалою суду від 09.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про передачу справи за підсудністю, про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою суду від 09.10.2023 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернуто позивачу разом з додатками (а.с. 175-176).

06.11.2023 позивачем подано заперечення щодо прийняття до розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи та доданих до нього документів як таке, що подане поза граничним процесуальним строком (а.с. 178-179).

30.11.2023 адвокатом Підгорним К.Є. подані заперечення щодо призначення експертизи, оскільки вказані відповідачем у клопотанні обставини не потребують дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входить до предмету доказування, у сфері іншій, ніж право (а.с. 185-187, 188-189).

У судовому засіданні 30.11.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи судом відмовлено.

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві, просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного.

Судом встановлено, що у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів, а саме відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749, 71 грн у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2021 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.6-15).

Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01.12.2021, постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.06.2022 залишено без змін (а.с. 190-199).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження №69434599 про примусове виконання виконавчого листа №751/2658/18, виданого 14.07.2022 Чернігівським апеляційним судом (а.с. 18).

Згідно копії виписки по рахунку вбачається, що 20.07.2022, 02.08.2022, 05.08.2022 та 09.08.2022 на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти за виконавчим листом №751/2658/18 від 14.07.2022 у виконавчому провадженні №69434599 на загальну суму 190 099,78 грн (а.с.16-17).

Згідно поданого ОСОБА_1 розрахунку сума інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 22.04.2016 по 09.08.2022, внаслідок отримання позивачем у період коштів у сумі 190 099,78 грн, у рахунок часткового погашення зобов`язань у розмірі 3 954 749,71 грн внаслідок примусового виконання рішення суду по справі 751/2658/18 в рамках ВП № 69434599 становить 206 178,03 грн (а.с.19-23).

Згідно розрахунку ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» розмір інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.11.2021 по 20.07.2022 становить 43 372,76 грн (а.с.38-39), з врахуванням спливу строку позовної давності за період з 27.07.2020 по 20.07.2022 становить 77 948,53 грн (а.с. 43-45).

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Згідно з ч.5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Аналогічне положення закріплене в частині четвертій статті 334 ЦК України, згідно з яким права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №751/2658/18 встановлено, що державна реєстрація права власності за відповідачем, як іпотекодержателем, на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , відбулась 21.04.2016, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, з моменту порушення грошового зобов`язання, а саме з 22.04.2016 необхідно здійснювати розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто до 09.08.2022 (в межах заявлених позовних вимог).

З цієї підстави суд відхиляє доводи представника відповідача відносно того, що строк нарахування коштів за ст.625 ЦК України за вимогою про стягнення суми перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя необхідно рахувати з моменту набрання законної сили рішення суду у вказаній справі, а саме після 09.11.2021.

У той же час, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно зі ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частин 2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи позивача та його представників про переривання в квітні 2020 року строку позовної давності щодо похідних зобов`язань, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України шляхом подання у квітня 2018 року позову про стягнення основного зобов`язання не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У квітні 2018 року позивач звертався до відповідача з вимогами лише про стягнення коштів у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки. Інших вимог, в тому числі про стягнення інфляційних втрат та 3% не заявляв. При цьому у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 посилався на те, що так вирішив позивач, вважаючи, що строк позовної давності не пропущений.

Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №523/10255/15-ц).

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі No 127/15672/16-ц).

Позивач з даним позовом звернувся 28.06.2023. Відповідно до заявлених позовних вимог періодом нарахування коштів на підставі статті 625 ЦК України є з 22.04.2016 до 09.08.2022.

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу встановлено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ, востаннє до 30.06.2023.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин 1, 2 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

КСУ неодноразово зазначав, що ст.58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення КСУ від 13.05.1997 №1-зп/1997, від 09.02.1999 №1-рп/1999, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 тощо).

Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (речення 1-3 абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 03.10.1997 №4-зп/1997).

До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови №211, починається саме з 12.03.2020.

Із наведеного вбачається, що позовна давність щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період з 22.04.2016 до 11.03.2020 сплила до введення карантину, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо періоду нарахування коштів на підставі статті 625 ЦК України, починаючи з 12.03.2020 припадає на час дії карантину, тому поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню саме за період з 12.03.2020 до 09.08.2022 (у межах заявлених позивачем позовних вимог).

Визначаючи розмір інфляційних втрат у межах позовних вимог слід помножити суму заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Так за період з 12.03.2020 до 20.07.2022 (861 день) інфляційне збільшення з суми боргу 78585,95 грн (у межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 26341,08 грн (78585,95х1,585,95);

з 12.03.2020 до 02.08.2022 (874 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 68360,25 грн (у межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 25091,78 грн (68360,25х1,360,25);

з 12.03.2020 до 05.08.2022 (877 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 37118,11 грн (у межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 13624,23 грн (37118,11х1,118,11);

з 12.03.2020 до 09.08.2022 (881 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 6035,17 грн (у межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 2215,21 грн (6035,17х1,35,17).

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за період з 12.03.2020 до 09.08.2022 включно становить 67272 грн 30 коп.

Також, в межах строку позовної давності, розрахунок 3% річних від простроченої суми: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, тобто за період:

з 12.03.2020 до 20.07.2022 (861 день) штрафні санкції з суми боргу 78585,95 грн становлять 5556,09 грн;

з 12.03.2020 до 02.08.2022 (874 дні) штрафні санкції з суми боргу 68360,55 грн становить 4906,20 грн);

з 12.03.2020 до 05.08.2022 (877 днів) штрафні санкції з суми боргу 37118,11 грн становлять 2673,09 грн;

з 12.03.2020 до 09.08.2022 (881 день) штрафні санкції з суми боргу 6035,17 грн становлять 436,62 грн.

Отже, загальна сума трьох відсотків річних за період з 12.03.2020 до 09.08.2022 становить 13572 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки підлягають задоволенню частково в сумі 80844,30 грн за період з 12.03.2020 до 09.08.2022.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 2 062,25 грн (а.с.1).

Ураховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 808,63 грн (80844,30/206178,03х2062,25).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 251, 252, 256, 257, 261, 264, 267, 625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8 м. Київ 04112) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 80 844 (вісімдесят тисяч вісімсот сорок чотири) грн 30 коп, яка складається з: 67272 грн 30 коп інфляційних втрат та 13572 грн 3% річних, за період з 12.03.2020 до 09.08.2022 включно.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 808 (вісімсот вісім) грн 63 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.12.2023.

Головуючий - суддя І. В. Яременко