У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

з участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кривошея Олександра Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №758/10252/21,-

В С Т А Н О В И В:

15.05.2023 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кривошей О.Ю. звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі №758/10252/21 додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що оскільки ухвалою суду від 09.05.2023 залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, наявні підстави для стягнення з позивача понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на підставі ч.5, ч.6 ст. 142 ЦПК України. Розмір пред`явлених до стягнення таких судових витрат становить 42000,00 грн.

Ухвалою судді від 22.05.2023 вказану заяву прийнято та призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Вивчивши подану заяву та дослідивши матеріали цивільної справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає, що заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі. При цьому заявник повинен зазначити, в чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 20.05.2020 у справі №686/7675/17 (провадження №61-45505св18).

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Суд зазначає, що вказаний перелік не є вичерпним, однак у будь якому випадку і у залежності від обставин справи заявник повинен зазначити конкретні дії сторони, які можуть свідчити про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Як вбачається зі змісту заяви про ухвалення додаткового рішення, у ній представником відповідача не зазначено, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

При цьому суд зауважує, що саме по собі констатування норм ЦПК України не може бути підставою для задоволення такої заяви.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Разом із цим, як встановлено судом, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кривошеєм О.Ю. не наведено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем ОСОБА_2 її процесуальними правами, як і не доведено того, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій сторони, як того вимагає ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для застосування у даному випадку положень ч.5, ч.6 ст. 142 ЦПК України відсутні, оскільки представником відповідача не доведено необґрунтованість дій позивача, що виключає право відповідача заявляти вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим в ухваленні додаткового рішення у справі №758/10252/21 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 265, 270, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В ухваленні додаткового рішення у справі №758/10252/21 за позовом ОСОБА_2 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. О. Ковбасюк