Справа № 127/6316/23
Провадження № 2/127/720/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

представника ОСОБА_1 адвоката Дроненка Ю.В.,

представника ОСОБА_2 , адвоката Федчук Т.М.,

Савицької О.О. та її представника адвоката Медончак М.М.,

представника ОСОБА_3 адвоката Геращенко Т.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дроненко Ю.В., з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, що за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , без її згоди не допускати до наведеної квартири осіб, які не являються співвласниками квартири у тому числі осіб, які діють за згодою та/або за дорученням ОСОБА_2 ; а також просила усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 із вищевказаної квартири без надання їй іншого житла. Свою позовну заяву мотивувала тим, що вона ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , згідно Свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2009, виданого Виконкомом Вінницької міської ради, являються співвласниками квартири АДРЕСА_2 у рівних частках. Кожна з них володіє часткою у праві на зазначену квартиру. У зв`язку з неподільністю квартири на реальні частки, відсутністю технічної можливості реальної поділу квартири, частки співвласників квартири в натурі не виділені, є рівними, тобто кожному із співвласників належить ідеальна частка. В грудні 2022 позивач за первісним позовом виявила, що в спірну квартиру заселилась ОСОБА_4 , тому пред`явила їй вимогу звільнити квартиру, оскільки заселення ОСОБА_4 в квартиру відбулось без згоди позивача за первісним позовом, на що ОСОБА_4 відповідала відмовою. В січні 2023, на вимогу ОСОБА_1 звільнити квартиру, відповідач ОСОБА_4 відповідала, що виселятися з квартири вона не буде, оскільки інший співвласник квартири ОСОБА_2 уповноважила її проживати у спірній квартирі, пред`явивши при цьому доручення, що видане ОСОБА_2 30.12.2022, за яким ОСОБА_2 , доручила ОСОБА_4 проживати у спірній квартирі та користуватися її рухомим та нерухомим майном. ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, оскільки без її згоди надала тертій особі ОСОБА_4 дозвіл на проникнення та проживання у спірній квартирі та надала їй ключі від цієї квартири. Оскільки домовленості з приводу користування спільною квартирою за адресою АДРЕСА_1 між позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто, виник спір щодо користування квартирою між його співвласниками. У позові вказує на те, що відсутність між співвласниками квартири домовленості щодо вселення у квартиру ОСОБА_4 , передачі ключів та права проживання у квартирі особі, яка не являється співвласником квартири, яка діяла за дорученням ОСОБА_2 , на переконання позивача свідчать про порушення іншими співвласниками квартири її прав, а тому посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 316, 317, 319, 358, 386, 391 ЦК України просила її позов задовольнити.

Викладене стало підставою для звернення первісним позивачем до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, надано учасникам справи строк для надання до суду заяв по суті справи. (а.с. 44).

31.03.2023 від відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні первісного позову, з огляду на наступне. Зазначила, що наразі вона дійсно користується кімнатою площею 11,7 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 . Згоду на її вселення до спірної квартири було надано двома її співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яким належить по частці у праві на спірну квартиру (загалом частка у праві). Повідомила, що ОСОБА_2 одружена з її сином ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІ групи, а ОСОБА_5 є її онукою. Зазначила, що спору між співвласниками квартири раніше не існувало, спірною квартирою в цілому користувалась родина Савицьких, а ОСОБА_1 не користувалась та проживала у власному будинку зі своїм чоловіком, так само як і їх мати ОСОБА_3 , яка також проживає окремо. Співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали з нею ( ОСОБА_4 ) договори безоплатного користування (позички) з метою, щоб ОСОБА_4 здійснювала нагляд та опікувалась їх майном та речами, що знаходяться у квартирі, оскільки в квартирі знаходяться речі придбані подружжям Савицьких. Лише після того, як ОСОБА_5 тимчасово виїхала з України у зв`язку з введенням воєнного стану, позивач ОСОБА_1 , користуючись відсутністю родини Савицьких, які наразі перебувають за кордоном, поселилася у квартирі, зайняла приміщення (кімнату) площею 9,4 кв.м. та почала користуватись побутовими речами родини Савицьких. ОСОБА_4 заперечує обставину чинення ОСОБА_1 будь яких перешкод у користуванні квартирою, вона (позивач ОСОБА_1 ) вільно користується приміщеннями квартири та майном, що там знаходиться. ОСОБА_1 раніше жодних претензій до Савицьких з приводу користування цією квартирою не висувала, порядок який склався в користуванні приміщеннями квартири є усталеним. Вважає, що право ОСОБА_1 в користуванні належною їй ідеальною часткою в спірній квартирі не є порушеним.

03.04.2023, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі процесуальний строк для подання заяв по суті справи, відповідач ОСОБА_5 , пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, в якому зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_2 , та яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по частці кожній із них, складається із 3 х кімнат житловою площею 38,3 кв.м. у тому числі: 1а кімната зазначена на платі під номером 3 площею 11,7 кв.м., 2-а кімната зазначена на плані під № 6 площею 17,2 кв.м., 3-я кімната зазначена на плані під номером 7 площею 9,4 кв.м., кухня 8,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 7,5 кв.м., та 3,5 кв.м., балкон 0,9 кв.м., загальною площею 63,5 кв.м. Праву кожного співвласника в частці у праві відповідає 15,875 кв.м. загальної площі квартири та 9,575 кв.м. житлової площі. В даний час квартирою володіє та користується відповідач ОСОБА_1 , яка займає кімнату під № 7 площею 9,4 кв.м., позивач приміщеннями квартири на даний час не користується, проте надала право користування своєю частиною ОСОБА_4 , яка займає кімнату під № 3, площею 11,7 кв.м., остання сплачує за позивача комунальні послуги та інші витрати по утриманню квартири. Проте ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_4 про усунення їй перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 , хоча доказів чинення ОСОБА_1 будь яких перешкод суду не представляє. ОСОБА_1 ініціювала спір про виселення ОСОБА_4 , заперечуючи право співвласників надати у користування належне їм право іншій особі, хоча ОСОБА_4 вже тривалий час користується цим правом і раніше заперечень від ОСОБА_1 не надходило, що потребує визначення в судовому порядку користування цією квартирою, адже раніше встановлений порядок, наразі, не влаштовує позивача ОСОБА_1 , яка з грудня 2022 року поселилася в квартиру, хоча має власне житло у будинку з її чоловіком. Квартира є неподільною річчю оскільки знаходиться на 9 му поверсі 10 ти поверхового будинку, утворити з неї ізольовані квартири, які будуть мати необхідну житлову площу та загальну площу з кухнею та санвузлом кожна, з самостійними ізольованими виходами, відповідно до вимог ДБН, є неможливим. Поділ квартири у натурі є неможливим. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 319, 358, 391 ЦК України, з урахуванням заяви про зміну вимог ОСОБА_5 просила суд встановити порядок користування спірною квартирою, згідно якого виділити в користування: ОСОБА_5 житлову кімнату, позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м.; ОСОБА_2 житлову кімнату під № 6 площею 17,2 кв.м.; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.; в загальному користуванні співвласників залишити приміщення кухні площею 8,4 кв.м., вбудованої шафи 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 7,5 кв.м. та 3,5 кв.м.

03.04.2023, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі процесуальний строк для подання заяв по суті справи, відповідач ОСОБА_2 , також пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, в якому зазначено аналогічні (ідентичні) обставини, що й у зустрічному позові ОСОБА_5 та в якому ОСОБА_2 , посилаючись як на підставу своїх вимог на та ті ж норми статей 319, 358, 391 ЦК України, з урахуванням заяви про зміну вимог, просила суд встановити порядок користування спірною квартирою, згідно якого виділити в користування: ОСОБА_5 житлову кімнату, позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м.; ОСОБА_2 житлову кімнату під № 6 площею 17,2 кв.м.; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.; в загальному користуванні співвласників залишити приміщення кухні площею 8,4 кв.м., вбудованої шафи 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 7,5 кв.м. та 3,5 кв.м.

Ухвалою суду від 26.04.2023 прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою. Об`єднано в одне провадження вимоги за наведеними зустрічними позовами до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житлом. (а.с. 128 129).

11.05.2023 представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат Дроненко Ю.В. подав відзиви на зустрічні позовні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування спірною квартирою, доводи яких є аналогічними та зводяться до того, що запропонований ОСОБА_2 та ОСОБА_5 порядок користування квартирою не вирішує спір між співвласниками, породжує підґрунтя для подальших конфліктів між співвласниками з приводу подальшого користування балконом, оскільки у випадку залишення балкону у спільному користуванні усіх співвласників, неминуче виникне спір з приводу надання доступу до балкону через кімнату № 3. Особа, якій буде виділено у користування кімнату № 3, по факту отримає не ізольовану кімнату а прохідну, оскільки буде зобов`язана не чинити перешкоди іншим співвласникам квартири до балкону, у будь який час дня та ночі. Представник позивача за первісним позовом зазначає, що ОСОБА_1 , як співвласник квартири на даний час користується кімнатою АДРЕСА_3 , площею 9,4 кв.м. Інші співвласники ОСОБА_2 не проживає у квартирі приблизно з 2017 року, ОСОБА_5 не проживає в квартирі з лютого 2022. З огляду на викладене, при ухваленні рішення просили виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 кімнату позначену на плані під № 6 площею 17,8 кв.м.; ОСОБА_3 в користування кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м., з балконом, площею 0,9 кв.м., ОСОБА_1 кімнату під № 7, площею 9,4 кв.м., інші (нежитлові) приміщення квартири залишити в спільному користуванні співвласників. (а.с. 137 138, 150 151).

Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , будучи допитана в порядку ст. 92 ЦПК України (за її згодою) в якості свідка суду повідомила, що в спірній квартирі, де вона є співвласником поселилась ОСОБА_4 з якою вона не може вжитись. В листопаді 2022 вона повернулась з за кордону та вирішила проживати у спірній квартирі, де вона виявила ОСОБА_4 . Вона незгодна з тим, що ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру без її згоди. Їй відомо, що ОСОБА_4 вселилась до спірної квартири зі згоди ОСОБА_2 , і можливо і інших співвласників, але їй про це невідомо. Інколи в неї з ОСОБА_4 виникають конфлікти з приводу місць загального користування у квартирі. Наприклад ОСОБА_4 сушить шкаралупи від яєць на кухні. Також на кухні мало місця для речей ОСОБА_1 , і вона не має їх де розмістити. В листопаді, коли вона переїхала до квартири, то привезла з собою одяг і деяке кухонне приладдя, інших її речей вона у квартиру не перевозила. На запитання суду повідомила, що всі речі у спірній квартирі належать ОСОБА_2 . Коли вона переїхала до квартири, то почала проживати у кімнаті № 7, згідно плану на квартиру, площею 9,4 кв.м. До інших кімнат вона доступ також має, однак вона рідко туди заходить. З листопада 2022 по грудень 2022 року вона не заперечувала, щодо проживання у квартирі ОСОБА_4 , тоді остання ночувала у квартирі десь 3 рази на тиждень. Але коли з грудня 2022 року ОСОБА_4 почала проживати у квартирі постійно між ними почали виникати побутові конфлікти і саме тому вона на даний час бажає виселити ОСОБА_4 з квартири. Вона не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою, але бажає, щоб їй виділили кімнату № 7, її матері ОСОБА_3 кімнату № НОМЕР_1 , а кімнату під № 6 для проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_2 . Просила її позов задовольнити, в задоволенні зустрічних позовів, в частині визначення порядку користування кімнатами квартири, по варіанту, що запропоновано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовити.

В судовому засіданні представник первісного позивача ОСОБА_1 адвокат Дроненко Ю.В. позов його довірительки просив задовольнити з підстав, що у ньому наведено, також просив встановити порядок користування спірною квартирою, згідно варіанту, що запропоновано ОСОБА_1 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 суду повідомила, що з 1998 року в нині спірній квартирі проживав її син та ОСОБА_2 . За цю квартиру вони тривалий час виплачували борги, які після себе залишила ОСОБА_3 . До нині спірної квартири вона вселилась в 2018 році зі згоди ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Її вселення було обумовлено необхідністю догляду за онучкою ОСОБА_5 . В березні 2022, після початку війни вона відвезла онучку ОСОБА_5 за кордон до її батьків та повернулась. ОСОБА_2 просила її і надалі проживати у квартирі, щоб наглядати за нею та речами, що в ній наявні. В листопаді 2022 року до неї переїхала ОСОБА_1 , яка також почала проживати у цій квартирі. Десь через місяць спільного проживання між ними почали виникати конфлікти на побутовому ґрунті. Потім ОСОБА_1 поставила їй ультиматум, щоб вона виселилась, на що ОСОБА_4 не погодилась, мотивувавши це тим, що не виїде з квартири, поки не знайде куди вивезти речі. ОСОБА_1 проживала в квартирі з листопада 2022 по березень 2023 року. Коли вони почали жити разом у квартирі то ОСОБА_1 почала проживати в кімнаті під АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 проживала в кімнаті під АДРЕСА_4 . Ніяких перешкод в користуванні квартирою вона ОСОБА_1 не чинила та не чинить. В ОСОБА_1 є ключі від квартири, вона має туди цілодобовий доступ. На даний час ОСОБА_4 ночує у квартирі 3-4 дні на тиждень. З ОСОБА_1 вони на даний час у спірній квартирі фактично не пересікаються. Просила первісний позов залишити без задоволення, зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_5 задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Федчук Т.М. позов ОСОБА_2 підтримала з підстав, що у ньому наведено, просила його задовольнити. Позов ОСОБА_1 просила залишити без задоволення, оскільки ОСОБА_2 як співвласник квартири надала дозвіл на вселення ОСОБА_4 та передала їй ключі від квартири. Зазначила, що в спірній квартирі сім`я Савицьких проживала близько 20 років, по листопад 2022 року. Будь яких перешкод для проживання в спірній квартирі ОСОБА_1 ОСОБА_2 не чинила та не чинить. ОСОБА_1 має ключі від цієї квартири та має туди цілодобовий доступ.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 адвокат Федоров Ю.А., зустрічний позов ОСОБА_5 підтримав та просив його задовольнити з підстав, що у ньому наведено. Проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував, оскільки чинення їй будь яких перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належною її часткою в спільному майні перед судом жодними доказами не доведено. ОСОБА_5 як співвласник квартири надала згоду своїй бабі ОСОБА_4 на проживання у спірній квартирі, співвласником якої в частці вона ( ОСОБА_5 ) також являється. З огляду на викладене вважає, що ОСОБА_4 мала право на вселення до нині спірної квартири та проживання у ній.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_1 . З приводу конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомив, що до погроз про звернення в поліцію, ключі від квартири його дружині ніхто не передавав. По суті конфлікти між його дружиною ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникають з приводу місць загального користування ( переважно кухнею). Повідомив, що його дружина згоду на вселення до квартири ОСОБА_4 не надавала. На запитання суду повідомив, що надані ним покази він надає зі слів дружини, оскільки у спірній квартирі він був 1-2 рази. На запитання суду також повідомив, що до листопада 2022 року його дружина у спірній квартирі не проживала.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Геращенко Т.В. повідомила, що первісний позов ОСОБА_1 вона підтримує, і позицію ОСОБА_1 з приводу варіанту встановлення порядку користування кімнатами спірної квартири вона також підтримує. Зазначила, що її довірительці ОСОБА_3 також чиняться перешкоди в користуванні спільною квартирою. На запитання суду які саме перешкоди чиняться ОСОБА_4 ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою повідомила, що такі перешкоди полягають у конфліктах, які виникають на словах між вказаними особами. На запитання суду які докази підтверджують чинення ОСОБА_4 ОСОБА_3 будь яких перешкод у користуванні квартирою повідомила, що такі докази у неї відсутні, та її пояснення ґрунтуються виключно на словах ОСОБА_3 . На запитання суду чи зверталась ОСОБА_3 до органів поліції чи до суду з приводу чинення їй перешкод, повідомила, що ні, її довірителька до наведених органів з жодними заявами не зверталась. На запитання суду про періодичність відвідування ОСОБА_3 спірної квартири зазначила, що такі відвідини відбуваються десь приблизно раз на місяць, однак не змогла назвати жодну із дат таких відвідин, та навести обставини жодного з конфліктів. На запитання суду чи наявні у ОСОБА_3 ключі від спірної квартири повідомила, що наявні.

Заслухавши учасників справи/їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом Вінницької міської ради 12.02.2009, на підставі рішення від 12.02.2009 № 209, є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Кожна з них є співвласником частки у праві власності на наведену квартиру, загальною площею 63,5 кв.м. Право кожного із співвласників на частку у праві зареєстровано КП «ВМБТІ» 27.11.2009. (а.с. 7-11).

Як встановлено судом з Акту № 16387 від 22.02.2023, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» та довідки ТОВ «ЖЕО» від 13.02.2023 № 322, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , також у вказаній квартирі станом на 22.02.2023 не зареєстрована але проживає ОСОБА_4 (а.с. 12, 14).

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_6 , матір`ю якого є ОСОБА_4 . Відповідно ОСОБА_4 є свекрухою ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_5 , вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. (а.с. 89 90).

Підставою для вселення до спірної квартири ОСОБА_4 був дозвіл співвласників квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які, кожна окремо уклали з ОСОБА_4 договори позички від 28.12.2018, предметом яких є безоплатна передача для користування приміщень квартири, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає частці у праві власності кожного співвласника на зазначену квартиру. Передача вказаних приміщень здійснена на підставі актів прийому передачі приміщень від 28.12.2018 року. (а.с. 65-68).

Порядок користування приміщеннями (житловими та нежитловими) спірної квартири між співвласниками не встановлено. Будь яких доказів з цього приводу суду не представлено.

З технічного паспорту на спірну квартиру судом встановлено, що наведена квартира має загальну площу 63,5 кв.м., житлову площу 38,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 11,7 к.в. м., 2-а кімната площею 17, 2 кв. м., 3-я кімната площею 9,4 кв.м., кухня площею 8,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридори 7,5 та 3,5 кв.м., вбудована шафа 1,1 кв.м., балкон 0,9 кв.м. (а.с. 77-78).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 стверджує, що її право на частку у праві на спірну квартиру в розмірі частки є порушеним, оскільки відповідачі за її позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без її згоди вселили до спірної квартири свою свекруху та бабу відповідно - ОСОБА_4 , яка згідно доводів ОСОБА_1 порушує її право власності та чинить їй перешкоди у користуванні квартирою співвласником якої вона являється. З огляду на викладене просить суд ухвалити рішення про виселення ОСОБА_4 зі спірної квартири та зобов`язати ОСОБА_2 без згоди первісного позивача не допускати до спірної квартири осіб, які не являються її співвласниками. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 пред`явивши зустрічні позови про встановлення порядку користування приміщеннями спірної квартири вказують на те, що вони жодним чином не порушили право ОСОБА_1 на її частку у спірній квартирі, вважають, що вони, як співвласники спірної квартири мають право на допуск до неї інших осіб, зокрема осіб, які являються членами їх сім`ї, а тому просили встановити відповідний порядок користування приміщеннями спірної квартири, щоб кожному зі співвласників було зрозуміло, якими приміщеннями він користується.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог за зустрічними позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та про відмову в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

За наведених вище, встановлених судом, фактичних обставин справи суд встановив наявність реального спору між співвласниками щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири.

Між співвласниками квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 існує конфлікт з приводу порядку користування спільною квартирою, ОСОБА_1 бажає користуватись житловою кімнатою під АДРЕСА_3 , площею 9,4 кв.м., цією ж кімнатою бажає користуватись і ОСОБА_5 (згідно її позовних вимог). Також у співвласників різні погляди щодо житлових приміщень, якими мають користуватись інші співвласники спірної квартири.

У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири.

Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, за варіантом, що запропоновано позивачами за зустрічними позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , задовольнивши, таким чином позовні вимоги за зустрічними позовами.

При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними - 1/4 частки в квартирі належить кожному із чотирьох співвласників, при наявності в спірній квартирі лише трьох житлових кімнат.

На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру учасникам спільної власності припадає по 15,875 загальної площі та по 9,575 кв.м. житлової площі.

Таким чином кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні, а одному співвласнику окремої житлової кімнати взагалі не вистачає, в силу технічних характеристик спірної квартири (вона є трикімнатною) та її площі.

Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку користування квартирою, застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, із відхиленням в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку.

Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. (Правова позиція Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц).

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Як вже зазначалось вище, спірна квартира має лише три ізольовані житлові кімнати 1-а кімната площею 11,7 к.в. м., 2-а кімната площею 17, 2 кв. м., 3-я кімната площею 9,4 кв.м., (а.с. 77-78).

Поряд з цим, суд, визначаючи порядок користування приміщеннями спірної квартири враховує ту обставину, що ОСОБА_2 одружена з ОСОБА_6 , який є інвалідом 2 ї групи. Подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мають малолітнього сина ОСОБА_8 31.05.2012, який також зареєстрований у спірній квартирі, а тому ОСОБА_2 слід виділити у користування найбільшу житлову кімнату у квартирі, позначену на плані під № 7, площею 17,2 кв.м., оскільки саме у вказаній кімнаті потенційно може проживати сім`я у складі двох дорослих та однієї дитини. (а.с. 88 90).

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою молодого віку, яка станом на час розгляду справи має повних 20 років, яка в силу віку та інтересів, на переконання суду також має отримати окрему житлову кімнату. На переконання суду в силу відносин, які склались між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вони не можуть проживати в одній кімнаті, а особливості вікового розвитку та інтереси не забезпечать нормальний порядок користування однією кімнатою ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_3 . З огляду на викладене ОСОБА_5 слід виділити в користування найменшу житлову кімнату в квартирі, тобто кімнату позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м.

Відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 слід виділити в спільне користування другу за величиною житлову кімнату у квартирі, що позначена на плані під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.

Вказаний порядок, з огляду на відносини, які склались між сторонами є оптимальним, та таким, що має нівелювати конфлікти між сторонами, які виникають на ґрунті порядку користування приміщеннями спірної квартири.

Доводи ОСОБА_1 щодо можливості виділення у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 житлової кімнати, що на плані позначена № 6, площею 17,8 кв.м. судом до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_1 має чоловіка та малолітню дитину, з якими вона має право проживати спільно, без узгодження такого з іншими співвласниками, а тому запропонований ОСОБА_1 варіант на переконання суду є неприйнятним та не забезпечить оптимально можливого варіанту користування приміщеннями спірної квартири.

Окрім наведеного, проживання ОСОБА_5 в одній кімнаті з ОСОБА_2 а значить і з малолітнім ОСОБА_8 буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 50 ЖК України, згідно якої при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, оскільки ОСОБА_5 старша ОСОБА_8 на більш ніж 9 років.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на даний час не проживають у спірній квартирі, а тому можливо встановити запропонований нею порядок користування приміщеннями, судом до уваги не приймається, оскільки життєві обставини є динамічними та різними та можуть змінитись у будь який момент.

Перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 станом на час розгляду справи за межами України обумовлено військовим станом, що на переконання суду є тимчасовою обставиною. ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_5 та згідно доводів позивача за первісним позовом ОСОБА_1 вона не має наміру постійно проживати у спірній квартирі.

Таким чином суд вважає за можливе встановити порядок користування житловими приміщеннями спірної квартири, згідно якого: виділити в користування ОСОБА_5 житлову кімнату позначену на плані під № 7, площею 9,4 квадратних метра; ОСОБА_2 житлову кімнату позначену на плані під № 6, площею 17,2 квадратних метра; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату позначену на плані під № 3, площею 11,7 квадратних метра та балкон площею 0,9 квадратних метра; приміщення кухні площею 8,4 квадратних метра, вбудованої шафи, площею 1,1 квадратних метра, ванної кімнати площею 2,6 квадратних метра, вбиральні площею 1,2 квадратних метра, коридорів площею 7,5 та 3,5 квадратних метра, слід залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності.

Вирішуючи вимоги первісного позову ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як зазначено позивачем ОСОБА_1 під час допиту її в порядку ст. 92 ЦПК України в якості свідка, в момент її поселення до спірної квартири, в листопаді 2022 року, вона не заперечувала щодо проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі, і лише через деякий час (приблизно через місяць спільного проживання) між ними почали виникати побутові конфлікти та у ОСОБА_1 виникло бажання виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири.

З огляду на викладене, суд приймає вказані покази (в якості свідка) до уваги та констатує, що вселення ОСОБА_4 до спірної квартири, хоча й відбулось за попередньою згодою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , однак з таким вселенням та проживанням в листопаді 2022 фактично погодилась і позивач за первісним позовом ОСОБА_9 , а отже суд констатує, що остання фактично надала згоду на проживання ОСОБА_4 в квартирі, і лише згодом (через місяць спільного проживання з ОСОБА_4 ) змінила свою думку та забажала її виселити.

ОСОБА_4 є бабою ОСОБА_5 та свекрухою ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03).

За змістом ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Наведених в ст. 116 ЖК України обставин судом не встановлено. А сама лише незгода ОСОБА_1 , яка володіє часткою у праві на спірну квартиру з фактом проживання ОСОБА_4 , яка вселилась до спірної квартири зі згоди інших співвласників, з чим свого часу погодилась і сама ОСОБА_1 на переконання суду не може бути підставою для її виселення.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачем ОСОБА_1 перед судом не доведено жодними доказами, що відповідач ОСОБА_4 чинить їй будь які перепони у користуванні часткою у праві на спірну квартиру, таких доказів матеріали справи не містять.

З огляду на викладене первісний позов ОСОБА_1 в частині вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Так само не підлягає до задоволення і позов ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , не допускати до спірної квартири осіб, які не являються співвласниками квартири, оскільки як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а тому наведена вимога ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону та не може бути задоволена судом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні первісного позову судові витрати позивача за первісним позовом ОСОБА_1 слід залишити за нею. Судові витрати позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за зустрічними позовами, позовні вимоги яких суд задовольняє, слід стягнути з відповідачів за їх позовами у рівних частках, на користь кожної з позивачок за зустрічними позовами.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 між її співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідно до якого:

Виділити в користування ОСОБА_5 житлову кімнату позначену на плані під № 7, площею 9,4 квадратних метра;

Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату позначену на плані під № 6, площею 17,2 квадратних метра;

Виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату позначену на плані під № 3, площею 11,7 квадратних метра та балкон площею 0,9 квадратних метра;

Приміщення кухні площею 8,4 квадратних метра, вбудованої шафи, площею 1,1 квадратних метра, ванної кімнати площею 2,6 квадратних метра, вбиральні площею 1,2 квадратних метра, коридорів площею 7,5 та 3,5 квадратних метра, залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 858, 88 грн., тобто по 286,29 грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн., тобто по 2500 грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 858, 88 грн., тобто по 429,44 грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн., тобто по 3750 грн. з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач - відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

Відповідач - позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

Відповідач третя особа: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ;

Відповідач позивач третя особа: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

Відповідач третя особа: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП суду невідомо, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

Повний текст рішення суду складено 07.12.2023.

Суддя: