Справа № 758/9962/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засіданні Гальчинській А.О., Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Балійчук Л.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Щербини Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення в квартиру,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що вищевказана квартира перебуває у його особистій приватній власності, він зареєстрований та мешкає з 16.12.1987 р. У квартирі в 2016 році був зареєстрований відповідач, який є онуком колишньої дружини позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач у вказаній квартирі ніколи не мешкав. Позивач вказує, що жодних перешкод у користуванні спірним житлом відповідачу ніхто не чинив, він з моменту реєстрації ніколи не ставив питання про вселення в квартиру, із жодними заявами про порушення його права на користування житлом не звертався. 14.02.2018 р. позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , яка зареєстрована у вищевказаній квартирі з 26.01.2018 р. та мешкає разом із позивачем. Позивач вважає, що відповідач втратив своє право користування квартирою, оскільки не проживав в ній з моменту реєстрації, реєстрація відповідача порушує його права як власника квартири, він несе витрати по сплаті комунальних послуг.

Ухвалою від 03.09.2018 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 09.11.2018 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У серпні 2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що твердження позивача, що він не проживає у квартирі з 2016 року не відповідають дійсності. Вказує, що 24.12.2005 р. його бабуся ОСОБА_4 одружилась із ОСОБА_3 . Після смерті його бабці, ОСОБА_3 , якому на той час було 93 роки, потребував догляду та запропонував йому як члену родини переїхати до нього. Після чого у листопаді 2016 року за письмовою згодою ОСОБА_3 він зареєструвався у квартирі та з того часу проживав із позивачем та вів з ним спільне господарство. Вказує, що так як не мав можливості 24 години на добу перебувати із ОСОБА_3 , орієнтовно з грудня 2017 року за відповідачем ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_6 , яка в майбутньому стала його дружиною. Із січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 перестав пускати його до квартири, забрав у нього ключі та почав поводити себе агресивно. Вказує, що як сумлінний користувач за період з січня 2018 р. по січень 2019 року сплачував комунальні послуги. Неодноразово намагався поговорити з позивачем, щоб той його пустив проживати, однак позивач, разом із ОСОБА_1 та її сином чинили опір, у зв`язку з чим звертався із заявою до Подільського УП у м. Києві. Вказує, що наданими доказами він спростував твердження позивача, що з листопада 2016 р. по грудень 2017 р. він не проживав у даній квартирі та довів, що з січня 2018 р. йому протиправно чинять перешкоди у користуванні квартирою.

У січні 2019 року відповідач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із зустрічним позовом, в якому просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування зустрічного позову вказує, що у листопаді 2016 року за письмовою згодою ОСОБА_3 він зареєструвався у квартирі та з того часу проживав із позивачем та вів з ним спільне господарство.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що так як він не мав можливості 24 години на добу перебувати із ОСОБА_3 , орієнтовно з грудня 2017 року за відповідачем ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_6 , яка в майбутньому стала його дружиною. Із січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 перестав пускати його до квартири, забрав у нього ключі та почав поводити себе агресивно. Вказує, що як сумлінний користувач за період з січня 2018 р. по січень 2019 року сплачував комунальні послуги. Неодноразово намагався поговорити з позивачем, щоб той його пустив проживати, однак позивач, разом із ОСОБА_1 та її сином чинили опір, у зв`язку з чим звертався із заявою до Подільського УП у м. Києві. Посилається на ч. 1 ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

04.03.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Протокольною ухвалою 05.03.2019 р. суд задовольнив заяву відповідача ОСОБА_2 від 04.03.2019 р. та замінив судове засідання підготовчим засіданням.

У відповіді на відзив від 05.03.2019 р. позивач ОСОБА_3 вказує на безпідставність обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що 24.12.2005 р. був укладений шлюб з ОСОБА_4 - бабусею відповідача ОСОБА_2 , які після укладання шлюбу змінила своє прізвище та поселилась на його житлову площу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та так як він потребував допомоги, відповідач ОСОБА_2 запропонував йому допомагати та попросив його зареєструвати в квартирі. В кінці листопада 2016 р. відповідач зареєструвався у квартирі, але жодного дня не проживав, витрат по оплаті комунальних послуг не ніс. Він періодично приходив, за його кошти купував продукти харчування, отримував пенсію за що йому ОСОБА_3 щомісячно платив 1000 грн. із своєї пенсії, матеріальну допомогу не надавав. Відповідач ОСОБА_2 має сім`ю: дружину, дітей та проживає разом із ними. Твердження відповідача ОСОБА_2 , що він два роки проживав у квартирі з позивачем та що в квартирі є його особисті речі не відповідають дійсності. В січні 2018 р. відповідач ОСОБА_2 не приходив в квартиру, а тому його твердження, що позивач не пускав його в квартиру не відповідають дійсності. Відповідач в грудні 2017 року на прохання позивача передав добровільно ключі від квартири. Позовна заява знаходиться в суді з 01.08.2018 р., квитанції по оплаті комунальних послуг датовані 16.01.2019 р., тобто після звернення до суду із позовом.

03.04.2019 р. відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення, в яких він виклав свої заперечення на викладені у відповіді на відзив власні пояснення та аргументи. Вказує, що він не мав можливості доглядати за позивачем ОСОБА_3 24 години на добу, оскільки йому потрібно було працювати, щоб оплачувати послуги третьої особи по догляду позивача ОСОБА_3 . Вказує, що позивач ОСОБА_3 не надав доказів, що саме за кошти позивача купувались продукти та що позивач надавав відповідачу з пенсії кошти. Вказує, що до грудня 2017 року за власний кошт сплачував комунальні послуги, але оригінали квитанцій та чеків віддавав позивачу на зберігання.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву від 12.03.2019 р., в якому він вказує на безпідставність обставин, викладених в зустрічній позовній заяві. Обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 який є онуком його померлої дружини не є членом його родини (сім`ї). За станом свого здоров`я потребував догляду, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 запропонував йому допомагати та попросив його зареєструвати. ОСОБА_3 зареєстрував ОСОБА_2 у квартирі та написав на його ім`я заповіт, який в подальшому скасував. Твердження позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , що він проживав в квартирі та вів спільне господарство, ОСОБА_3 вважає такими, що не відповідають дійсності. Посилається на довідку територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва від 25.01.2019 року №3, відповідно до якої ОСОБА_3 перебуває на обліку у ВСД вдома «Поділ», послугами соціального робітника користується в повному обсязі: доставка та закупівля продуктів харчування з магазину, ринку, промтоварів, супровід у поліклініку. Наголошує, що ОСОБА_2 не є членом його родини і його реєстрація на спірній житловій площі заважає йому розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав 03.04.2019 р. до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що через те, що ОСОБА_3 потребував його допомоги, присутності та спільного проживання розпалась його сім`я, він розлучився із дружиною, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2018 р., він з грудня 2017 року, після того, як ОСОБА_3 його вигнав з квартири вимушений проживати у своїх батьків.

Ухвалою від 14.06.2019 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2020 р. провадження у цивільній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (спадкоємця) позивача ОСОБА_3 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року поновлено провадження у справі, так як 13.09.2021 року до суду надійшов лист від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. за вих. №170/01-16, в якому приватний нотаріус вказала, що 01.04.2021 року нею видано свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно на ім`я дружини померлого ОСОБА_1 . Справу призначено на 24.02.2022 р. о 16:00.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.08.2022 р. клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Балійчук Л.І. про заміну позивача у справі задоволено; клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Щербини Я.М. про залучення третьої особи у справі задоволено; замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , виключивши його з числа осіб, що беруть участь у справі, на правонаступника ОСОБА_1 , виключивши її з числа третьої особи за первісним позово.; залучено до участі в справі як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей та сім`ї Подільської РДА у м. Києві.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали позовні вимоги, просили первісний позов задовольнити в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги, просили зустрічний позов задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, письмових пояснень до суду не направляла.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною житловою площею 48,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.03.2000 р. У зазначеній квартирі ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав з 16.12.1987 року та є власником особового рахунку.

24.12.2005 р. ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ), яка проживала разом із ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 30.01.2017 року в квартирі зареєстрований онук померлої ОСОБА_4 -відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 (а.с.22 т.1).

З 02.08.2017 р. ОСОБА_3 зарахований на обслуговування до Територіального центру соціального обслуговування до відділення соціальної допомоги вдома «Поділ» на безоплатній основі, надання соціальних послуг здійснювала соціальний робітник ОСОБА_7 згідно індивідуального графіку.

У квартирі з 26.01.2018 р. зареєстрована ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_3 зареєстрував шлюб 14.02.2018 р. (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ), та яка проживає в цій квартирі з дня реєстрації по сьогоднішній день.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2020 р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 01.04.2021 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В.

З 14.12.2021 р. відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 в квартирі зареєстровані його діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 обґрунтовував поданий позов тим, що ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі, але жодного дня там не проживав, ОСОБА_2 не є членом його сім`ї. У позивача, як власника житла, виникла необхідність у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою в повному обсязі, реєстрація ОСОБА_2 в цій квартирі порушувала його права як власника, а тому він ставив питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 як правонаступник померлого ОСОБА_3 в справі, та як власник квартири, підтримала позовні вимоги та вважає, що реєстрація ОСОБА_2 , який не був членом сім`ї її чоловіка та не є членом її сім`ї, в квартирі порушує її права як власника.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує ту обставину, що він не проживав у вказаній квартирі, наполягає на тому, що він з листопада 2016 р., з дня реєстрації по січень 2018 р. проживав в цій квартирі разом із ОСОБА_3 однією сім`єю, але ОСОБА_3 вигнав його з квартири та не пускав для проживання в квартиру, а тому просить суд вселити його в квартиру.

Суд вважає права власника порушеними та такими, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій, другій статті 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14 та від 23 квітня 2020 р. у справі №686/8440/16-ц.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19) та в постанові від 23 квітня 2020 р. у справі №686/8440/16-ц.

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Суд прийшов до висновку, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та його правонаступник ОСОБА_1 як власники квартири, мають право вимагати від осіб, які не є членами їх сім`ї, усунення порушень їх права власності на спірну квартиру шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою.

Як позивач ОСОБА_3 так і його правонаступник ОСОБА_1 на законних підставах набули право власності на спірну квартиру, тому у передбачений законом спосіб звернулися до суду за захистом своїх порушених прав, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не був та не є членом їх сім`ї.

Обґрунтування відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , що він був зареєстрований в листопаді 2016 року як член сім`ї (онук дружини ОСОБА_3 ), проживав в квартирі з померлим ОСОБА_3 з дня реєстрації до січня 2018 року є необґрунтованими, оскільки він не надав до суду належних і допустимих доказів того, що він в цей період проживав разом із ОСОБА_3 в квартирі, був пов`язаний з ним спільним побутом та вони мали взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, мали спільний бюджет.

Допитані судом свідки не підтвердили, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 був членом однієї сім`ї із позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 , що він проживав однією сім`єю із померлим ОСОБА_3 , вів з ним спільне господарство, мав спільні витрати, мав спільний бюджет, спільне харчування, купував майно для спільного користування та інших обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин.

Показання свідків ОСОБА_11 , що її син періодично проживав в квартирі разом із ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки остання є матір`ю Відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 .

Показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_2 періодично проживає у квартирі, суд вважає такими, що не підтверджують даний факт оскільки ґрунтуються на повідомленнях свідка ОСОБА_11 , які суд оцінив критично.

Інші свідки, про виклик та допит яких просив відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надавали пояснення по обставинам справи, які стали їм відомі як від самого ОСОБА_2 так і від дружини ОСОБА_2 .

Так, показання свідка ОСОБА_13 , що ОСОБА_2 проживав разом із позивачем за первісним позовом гуртуються на повідомленні іншої особи, а саме дружини ОСОБА_2 , яка судом не допитувалась. А тому такі показання з чужих слів не можуть бути допустимим доказом факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Показання свідка ОСОБА_14 суд оцінює критично, оскільки вказаний свідок є близьким другом ОСОБА_2 . Крім того, під час допиту він надав показання, які суперечать поясненням самого ОСОБА_2 . Так, свідок ОСОБА_14 вказав, що в кінці 2016 р. та в 2017 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був конфлікт, що дідусь не хотів пускати ОСОБА_15 в квартиру. Натомість ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_3 не пускав ОСОБА_2 в квартиру з січня 2018 року.

Факт спільного проживання сторін однією сім`єю чи відсутність такого доводиться сторонами переважно показаннями свідків, проте ці показання з боку відповідача за первісним позовом суд оцінює критично, бо вони дані родичами ОСОБА_2 та його близькими друзями.

Разом з тим, показання свідків з боку позивача за первісним позовом більш заслуговують на увагу через те, що походять від осіб, які не є родичами чи близькими друзями ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, показання свідків з боку відповідача за первісним позовом не можуть бути покладені судом в основу прийнятого у справі рішення.

Із наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву доказів, зокрема висновку перевірки за матеріалами зареєстрованими в ЖЄО Подільського управління поліції за №5417 від 09.2018 та вхідною кореспонденцією №Ш-325, вбачається, що 30.01.2018 р. до Подільського управління поліції ГУНП в м. Києві надійшло звернення ОСОБА_11 про те, що їй та її сину надіслав листи ОСОБА_3 з вимогою виписатись з його помешкання.

Із наданих до відзиву на позовну заяву відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 доказів вбачається, що тільки після того, як він та його мати в січні 2018 року отримали від позивача вимогу виписатись з квартири відповідач ОСОБА_2 , почав вчиняти дії по вселенню в квартиру та фіксувати ці факти шляхом виклику патрульної поліції; в липні 2018 року здійснював комунальний платіж (квитанція від 27.07.2018 р.), інші платежі за комунальні послуги почав здійснювати лише після звернення ОСОБА_3 до суду із позовною заявою. Доказів сплати комунальних послуг з дня його реєстрації в квартирі по липень 2018 року відповідач ОСОБА_2 не надав.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 про те, що він сплачував комунальні послуги за період з дня його реєстрації, при цьому віддавав оригінали квитанцій та чеків ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 на підтвердження зазначеного не надав жодних доказів, маючи процесуальну можливість про витребування таких доказів від отримувачів комунальних платежів та від банківських установ.

Перебування відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в родинних стосунках з колишньою дружиною померлого ОСОБА_3 не доводить у них сімейних відносин, тобто того, що він та ОСОБА_3 є членами однієї сім`ї, адже спільного господарства ОСОБА_2 з власником квартири ОСОБА_3 не вів, спільно не проживали та не були пов`язанні спільним побутом.

А відтак, суд вважає, що первісний позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення в квартиру, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Обґрунтовуючи підстави зустрічної позовної заяви, позивач посилається на те, що він з моменту реєстрації (листопад 2016 року) та до січня 2018 року проживав в квартирі разом із ОСОБА_3 як член його сім`ї, з січня 2018 року ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні квартирою, а тому вважає, що існують підстави для його вселення до квартири.

Відповідно до вимог ЖК Української РСР, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, а членом сім`ї наймача може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є стороннім як для ОСОБА_3 так і для його правонаступника ОСОБА_1 і ніколи не був членом сім`ї як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 , не проживав разом із ОСОБА_3 як член родини, а відтак відсутні правові підстави для його вселення.

Крім того, суд бере до уваги показання матері Позивача за зустрічним позовом ОСОБА_11 , що її син проживає в квартирі АДРЕСА_3 , тобто йому є де проживати. Крім того, ОСОБА_2 сам підтвердив факт свого проживання в цій квартирі.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які покликається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, а відповідач за зустрічним позовом як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Як вбачається з посвідчень, ОСОБА_3 є інвалідом війни 1 групи та учасником бойових дій (а.с.13 т.1), а тому він звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 47, 129 Конституції України; ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України; ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення в квартиру - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Н. М. Ларіонова