Справа № 156/583/23
Провадження № 2-о/156/37/23
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

06 червня 2023 року суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., перевіривши заяву окремого провадження ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Адамович Надія Євгеніївна, заінтересована особа Локачинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, додані до заяви матеріали,

ВСТАНОВИВ:

До суду 05.06.2023 надійшла заява окремого провадження ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Адамович Н.Є., заінтересована особа Локачинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження (ч.2 ст. 19 ЦПК України).

Зі змісту поданої заяви вбачається необхідність в інтересах заявниці ОСОБА_1 підтвердити юридичний факт, котрий має значення для створення умов здійснення особистих немайнових прав дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст. 19 ЦПК України). Отже, судовий розгляд справи за заявою ОСОБА_1 має здійснюватись в порядку окремого провадження (розд. ІV ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» висловлена правова позиція, згідно з якою судам необхідно враховувати, що такі заяви повинні відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви; у разі невідповідності заяви таким вимогам закону суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

За змістом ст. 175 ЦПК України позовна заява подається в письмовій формі та повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (ч.1 ст. 177 ЦПК України).

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч.4 ст. 177 ЦПК України).

Представницею заявниці ОСОБА_3 не надано до суду документа, котрий підтверджував би сплату судового збору за розгляд заяви окремого провадження. При цьому представниця вважає заявницю звільненою від сплати судового збору на підставі п. 21 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Натомість норми Закону України «Про судовий збір» визначають заяви, за яких справляння судового збору не передбачено взагалі, та коло осіб, яким надається пільга у виді звільнення від сплати судового збору за подачу певних (визначених законом) заяв.

Згідно із п. 21 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору за звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідність у встановленні якого виникла внаслідок: збройної агресії, збройного конфлікту, тимчасової окупації території України, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Зі змісту заяви окремого провадження вбачається, що син заявниці ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Феодосії, Автономна Республіка Крим, теперішнє місце проживання малолітньої дитини заявницею не вказане; заявниця ОСОБА_1 з 28.07.2021 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території, котра не є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації. Заявниця не подала до суду доказів того, що вона та її дитина є вимушеними переселенцями з тимчасово окупованої території України.

Посилання заявниці на те, що заява про встановлення факту народження дитини стосується факту, котрий має юридичне значення, подана у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, тому на підставі п. 21 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору не заслуговує на увагу, оскільки зазначені вимоги закону поширюються на осіб, які вимушено переселені з тимчасово окупованих територій України, а заявницею факт вимушеного переселення належними та допустимими доказами не доведено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.11.2019 у справі № 350/2002/18 (провадження № 61-14646св19).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження встановлюється ставка судового збору на рівні 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2023 року 2684,00 грн..

Отже, розмір суми судового збору, котра має бути сплачена заявницею при зверненні із заявою про встановлення одного факту, що має юридичне значення, становить 2684 грн. х 0,2 = 536,80 грн.. Реквізити для сплати судового збору за розгляд справи окремого провадження в Іваничівському районному суді Волинської області: Отримувач коштів ГУК у Волин.обл/смт Іваничі/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371 ; Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.) Код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0003484; Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Також зі змісту свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_2 вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_4 . Згідно з ч.3 ст. 42 ЦПК України в справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи. Подана ОСОБА_1 заява стосується немайнових прав батька дитини ОСОБА_4 , але заява не містить відомостей щодо місця проживання чи перебування цієї особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків цієї особи (за наявності) або номера і серії паспорта цієї особи, відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти цієї особи. Це позбавляє суд можливості залучити ОСОБА_5 для участі в судовому процесі, здійснити належний його виклик до суду, ідентифікувати ОСОБА_5 як учасника справи.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Проте до заяви окремого провадження додані фотокопії документів, складених іноземною мовою, переклад цих документів державною (українською) мовою заявницею (представницею заявниці) до суду не наданий. Зазначене позбавляє суд можливості оцінити ці документи як докази в цивільній справі.

З наведеного вбачається необхідність застосування до заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України наслідків, передбачених ст. 185 ЦПК України (залишення заяви без руху, встановлення заявнику строку для усунення недоліків). Належним способом усунення недоліків є сплата суми судового збору за розгляд заяви окремого провадження, подання до суду документа на підтвердження такої сплати, подання до суду уточненої редакції заяви окремого провадження, подання до суду належним чином засвідченого письмового перекладу документів, доданих до заяви, українською мовою.

Додатково варто зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення Суду від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення Суду від 20.02.2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Вимога сплати судового збору прямо передбачена нормами чинного законодавства та відповідно до ст. 6 Конвенції з прав та основоположних свобод людини не є перешкодою для доступу до правосуддя, оскільки чинним законодавством передбачений порядок звільнення від сплати судового збору судом. Суддя вважає за необхідне роз`яснити в цій ухвалі, що заявниця не позбавлена права звернення до суду із клопотанням про звільнення її від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або відстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України.

Керуючись ст. 175,177,185,294 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Адамович Надія Євгеніївна, заінтересована особа Локачинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - залишити без руху.

Надати заявниці (представниці заявниці) строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали судді для усунення зазначених недоліків.

Якщо заявницею (представницею заявниці) не буде усунуто недоліки заяви окремого провадження у строк, встановлений в ухвалі судді, заява вважається неподаною і повертається заявнику (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Додатково роз`яснити заявниці (представниці заявниці) право звернення до суду із клопотанням про звільнення особи від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або відстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Є. Бєлоусов