Номер провадження 2/599/126/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2023 р. Зборівський районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Чорної В.Г. при секретарі Куриляк О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції із «Easycon» з використанням власних технічних засобів позивача ОСОБА_1 за його участю та представника третьої особи органу опіки і піклування ОСОБА_2 , цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , органу опіки і піклування Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, органу опіки і піклування Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього дитини,

ВСТАНОВИВ:

виклад позицій позивача та відповідача: 01.11.2022 позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , органу опіки і піклування Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та збільшення розміру аліментів. 15.04.2023 змінив предмет позову на позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про збільшення розміру аліментів визначеного нотаріально посвідченим договором від 08 липня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №4472 з одної шостої до однієї п`ятої частини доходів ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2022 між ним та відповідачкою розірвано шлюб. У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між позивачем та сином склались дуже тісні, дружні та довірливі відносини, так як після народження сина позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, яку він продовжив до досягнення дитиною шести років. Так як відбулося повномасштабне вторгнення російських військ на територію України та розпочалась війна, зокрема, після 14 липня 2022 року, коли загинуло багато цивільного населення України, відповідач, мотивуючи тим, що після ракетного удару по місті Вінниця перебування в Західній Україні є небезпечним, за спільною згодою виїхала до Польщі із неповнолітнім сином, де перебуває на даний час. Офіційної роботи на території Європи відповідач не знайшла, має неофіційний підробіток - прибирання приватних будинків європейців. До цієї роботи відповідач залучила неповнолітнього сина. Вважає, що ОСОБА_3 утримує та експлуатує неповнолітнього сина у себе незаконно, так як відповідно до пункту 2.1 нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини від 08 липня 2022 року, зареєстрованому в реєстрі за №4472 (а.с.18-21) передбачено, що син до досягнення ним повноліття постійно проживає із батьком, тобто з позивачем. Також під час розлучення, жодних суперечок щодо проживання сина не було, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2022 року по справі №607/8618/22 про розірвання шлюбу (а.с.15-17). Вважає, що відповідач використовує неповнолітнього сина, гарантом того, щоб вимагати кошти на його проживання за кордоном.Зазначає, що обставина, про недоцільність здобуття повної загальної середньої освіти неповнолітнім синомта обставина, про залучення неповнолітнього сина, в супереч його волі, до прибирання домів європейців, тобто експлуатація дитини, відповідно до частини 1 статті 164 СК України, достатніми підставами для позбавлення матері батьківських прав. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітнього сина вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачем 21.02.2023 (а.с. 126-133) надано відзив на позовну заявупро відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, збільшення розміру аліментів та у заяві про розгляд справи за її відсутності від 03.05.2023 (а.с.), де ОСОБА_3 зазначає, що належно та добросовісно виконує батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина, який повністю забезпечений материнською увагою та турботою. Рішення щодо його виховання та утримання, вона приймає враховуючи найкращі інтереси сина, що спростовує твердження позивача, що її поведінка є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, тому вважає позовні вимоги безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.

Судовий розгляд.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві щодо збільшення розміру аліментів та у заяві про зміну предмету позову про позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні просив позов задовольнити оскільки вважає, що існують підстави передбачені ст. 164 СК України для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Зауважив, що відповідачка ухилялася від виховання сина та звернув увагу на ту обставину, що вона категорично проти здобуття сином повної середньої освіти в Україні та на те, що відповідач залучає всупереч волі сина до прибирання будинків європейців, тобто експлуатує дитину.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд відмовити у задоволенні позову адже сторона позивача не надала доказів ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків та вважає, що такі докази відсутні. Зауважує, що не ухиляється від виховання сина, а залучає його до праці, щоб син міг виживати у дорослому житті.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області в судовому засіданні пояснила, що працівниками Служби у справах дітей при обстеженні умов проживання сторін встановлено, що ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою по АДРЕСА_1 не проживає та ними не встановлено факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини, в результаті чого не проведено оцінку рівня безпеки дитини, так як мати ОСОБА_3 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 перебувають за кордоном. Мати дитини жодного разу не притягувалась до адміністративної відповідальності. Сім`я не потрапляла в поле зору соціальних служб та не перебувала на обліку, як така що опинилась в складних життєвих обставинах. ОСОБА_3 не притягувалась до відповідальності за ухиляння від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього ОСОБА_4 (а.с.193). Орган опіки і піклування позбавлений можливості поспілкуватися з мамою неповнолітньої дитини, заслухати аргументи та позицію щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 через її перебування за кордоном, тому не може надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Просила прийняти рішення по даній справі на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 14.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 01.03.2023, яке відкладено на 21.03.2023, 20.04.2023, 05.05.2023, в зв`язку з проведенням підготовчих дій до розгляду справи по суті, під час яких залучено третьою особою орган опіки і піклування Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області та витребувано висновок щодо розв`язання спору між сторонами.

05.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 25 травня 2023 року.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджені докази.

Так, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 11 січня 2008 року (а.с.12) сторони зазначені батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.09.2022 у цивільній справі №607/8618/22, яке набрало законної сили 28.10.2022 (а.с. 15-17) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Договором про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 08 липня 2022 року та зареєстрованому в реєстрі за №4472 (а.с.18-21) передбачено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття постійно проживає із батьком за адресою реєстрації його місця проживання. Мати зобов`язано сплачувати аліменти на утримання сина щомісячно аліменти в розмірі однієї шостої частини її доходів.

Згідно довідки ОСББ «Вербицького 22» від 14 липня 2022 року №159 (а.с.11) ОСОБА_3 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 .

В акті обстеженні умов проживання (а.с.173) зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованою адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , не проживають.

Згідно інформації наданої Службою у справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області від 12.04.2023 та від 28.04.2023 (а.с.171, 192), працівниками не встановлено факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини.Орган опіки та піклування Зборівської міської ради позбавлений можливості поспілкуватися з мамою неповнолітньої дитини, заслухати аргументи та позицію щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки остання перебуває за кордоном. За даних обставин не вдалось з`ясувати чи виконує ОСОБА_3 батьківські обов`язки, встановити відомості про її ставлення до сина, вивчити поведінку матері, її взаємини з дитиною та відношення до виконання батьківських обов`язків, не можливо провести бесіду з неповнолітнім з даного питання. Відповідно, неможливо зробити висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши позовну заяву, заяву про зміну предмету спору та докази надані стороною позивача, в тому числі відеозапис розмови із неповнолітнім ОСОБА_5 та аудіозапис розмови між сторонами, заперечення сторони відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Так, при зверненні до суду із вимогами про позбавлення батьківських прав позивач послався на положення п.2 та п.5 ч.1 ст. 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти та залучає до примусової праці експлуатує дитину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із статтею12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Отже, визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Згідно із статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 15 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлює, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Статтею 11 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, на держави-учасниці покладено зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Підстави виникнення правового зв`язку між дитиною і заявником повинні визначатися відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно проживала.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини (995_021) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції (995_004) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року справа №459/3411/18).

Крім того, відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Щодо обставин, які свідчать про ухилення від виконання батьківських обов`язків у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зазначено: «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Зважаючи на вказане, суд вважає, що стороною позивача належним чином не вмотивовано власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, не надано належних та допустимих доказів умисного невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Натомість стороною відповідача зазначалось протилежне мати приймає рішення щодо неповнолітнього сина враховуючи його інтереси, вивезла дитину за межі України, так як вважає, що за межами країни сину безпечніше. Із пояснень позивача встановлено, що неповнолітній продовжує здобувати дистанційно середню освіту в навчальному закладі гімназії та відвідує польську школу, де неповнолітньому складно дається польська мова, що спростовує твердження позивача, що відповідачка не виявляє бажання, щоб неповнолітній син здобував освіту.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 не відповідатиме інтересам неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що має найістотніше значення, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 18, 81, 200, 206, 259, 263-268, ЦПК України, суд,

ухвалив :

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , органу опіки і піклування Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, органу опіки і піклування Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про збільшення розміру аліментів визначеного нотаріально посвідченим договором від 08 липня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №4472 з 1/6 до 1/5 частини доходів ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 04 червня 2023 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.