Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6144/23 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/6144/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок Ірина Олександрівна, приватний виконавець Солонько Микола Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №328 від 17 травня 2023 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. про звернення стягнення на автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вчинений за договором застави транспортного засобу від 06.04.2021 за реєстровим номером №818.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. відкрито виконавче провадження №71849888 по примусовому виконанню виконавчого напису №328 від 17.05.2023 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. про звернення стягнення на автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що зазначений автомобіль переданий під заставу ОСОБА_2 за договором застави транспортного засобу, як забезпечення виконання договору позики №К060421-2, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 квітня 2021 року. Вказує, що у виконавчому написі №328 визначено, що вимоги ОСОБА_2 за період з 06.04.2021 по 25.01.2023 мають бути задоволенні у розмірі 158 464,38 грн., з яких 117 676,00 грн основної заборгованості за договором позики та 40 788,38 грн неустойки. Стверджує, що про існування виконавчого напису №328 та відкриття на його підставі виконавчого провадження №71849888 позивач дізналася 26.05.2023 у зв`язку з описом та арештом автомобіля марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві власності. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості зазначена у ньому не є безспірною. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №328 від 17.05.2023 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. про звернення стягнення на автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - легковий загальний універсал В, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вчинений за договором застави транспортного засобу від 06.04.2021 за реєстровим номером №818. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що нею повністю було дотримано вимоги чинного законодавства України щодо правильності та законності вчинення виконавчого напису, зокрема направлено позивачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зареєстровано в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, дотримано 30-денний строк з моменту реєстрації. Зазначає, що нею було надано нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості згідно переліку. Вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було порушено вимог чинного законодавства. Стверджує, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріуса було повністю дотримано вимоги чинного законодавства України щодо правильності та законності вчинення виконавчого напису. Вказує, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником права належним чином не є подвійним стягненням заборгованості. Зазначає, що позивачем не додано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення його прав та інтересів. Враховуючи вищевикладене просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 06.04.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики №К060421-2.

Відповідно до п.1 договору позики, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 104 225,55 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,95 грн) на день укладення цього договору еквівалентно 3729 доларів США 00 центів. В свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде 3729 доларів США 00 центів, за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 06.10.2021 включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Згідно п.11 договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до п.13 договору позики у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.

Пунктом 16.3 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на позичальника положеннями цього договору (в тому числі, щодо своєчасного повернення позики), договору застави та інших договорів, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

10 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміну та доповнення умов договору позики від 06 квітня 2021 року №К060421-2 про наступне:

1. На виконання п.7 договору позики від 06 квітня 2021 року №К060421-2, (надалі «Договір»), за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 договору виклавши їх в наступній редакції: 1) п.1 - позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 84 975,80 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 92 копійки, що за курсом AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,39 гри) на день укладення цього договору еквівалентно 3220 (три тисячі двісті двадцять) доларів США 00 центів, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 3220 (три тисячі двісті двадцять) доларів США 00 центів, за курсом AT КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 2 (два) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 06.01.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною; 2) п.5. - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: - 4 222,40 грн., що еквівалентно 160 (сто шістдесят) доларів США 00 центів, до «06» грудня 2021 року включно; - 80 753,40 грн., що еквівалентно 3060 доларів США 00 центів, до «06» січня 2022 року включно; 3) п.6. - Позика може бути повернута позикодавцю достроково.

2. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий - загальний універсал-В, колір - чорний, державний номер НОМЕР_3 , та належить «Позичальнику» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 25.02.2021, ТСЦ 1841.

Відповідно до розписки від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримала позику від ОСОБА_2 у сумі 84975,80 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,39 грн) на день укладення цього договору еквівалентно 3220 доларів США 00 центів, згідно додаткової угоди від 10 листопада 2021 року до договору позики №К060421-2 від 06 квітня 2021 року, і зобов`язалася повернути цю суму ОСОБА_2 в строк до 06 січня 2022 року включно.

06 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір застави вказаного вище транспортного засобу, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О.

Згідно пункту 4.1. договору застави сторони узгодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов договору позики звернення стягнення на предмет застави може відбуватись, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса.

17 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. був вчинений виконавчий напис №328 щодо звернення стягнення на транспортний засіб автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У вказаному виконавчому написі зазначено, що вимоги ОСОБА_2 за період з 06 квітня 2021 року по 25 січня 2023 року мають бути задоволені у розмірі 158 464,38 грн., з яких 117 676,00 грн основної заборгованості за договором та 40 788,38 грн неустойки, відповідно до п.11 договору позики.

На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солонько М.М. 18.05.2023 було відкрито виконавче провадження.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не була безспірною, а тому були наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №554/132/20 (провадження №61-14692св21).

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц.

У справі, що переглядається встановлено, що на момент видачі оскаржуваного виконавчого напису, у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №296/979/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики вбачається, що ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 158 464,38 грн за договором позики від 06.04.2021 №К060421-2.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.06.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики №К060421-2-1 від 06 квітня 2021 року у розмірі 109 363 грн 30 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не була безспірною.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, зокрема наявність в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира цивільної справи №296/979/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.

Доводи заявника про те, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє її права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 у лютому 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 117 676,00 грн та неустойки в розмірі 40 788,38 грн., а всього 158 464,38 грн та не дочекавшись рішення суду по зазначеному вище позову, у травні 2023 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. про видачу виконавчого напису про звернення стягнення на транспортний засіб автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять жодних даних про невиконане судове рішення про звернення стягнення на предмет застави, зокрема на транспортний засіб автомобіль марки RENAULT, модель ESPACE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий загальний універсал, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Окрім того, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06.06.2023 набрало законної сили та не скасоване у встановленому законом порядку.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що частинами першою, третьою статті 24 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто, законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830 (далі - Порядок №830).

Пунктом 4 Порядку №830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.

У пункті 5 Порядку №830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.

А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження).

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку №1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку №296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону №1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі наявності розбіжностей між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами, перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

При цьому, неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії , як виконаної без усіх необхідних даних.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі №320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

У даній справі, ОСОБА_2 посилається на те, що нею було надано приватному нотаріусу всі необхідні документи та вчинено всі дії передбачені чинним законодавством України, разом з тим матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Також, з матеріалів справи не можливо перевірити чи було виконано стягувачем реєстрацію у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

Будь-яких клопотань про витребування чи огляд матеріалів на підставі, яких було вчинено спірний виконавчий напис заявником не було заявлено.

Відтак, ОСОБА_2 не доведено факт надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також дотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відтак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 06 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді