Справа № 630/345/23
Провадження № 2/630/152/23
30 травня 2023 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.
за участі секретаря Санжаровської Н.М.,
Ухвалою від 14 квітня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав 24 травня 2023 року до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності.
Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи з огляду на подане позивачем клопотання.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання була викликана двічі шляхом направлення на її адресу судової повістки разом з копіями матеріалів позовної заяви за адресою проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку. Обидва рази поштовий конверт на ім`я ОСОБА_2 був повернутий поштовим відділенням до суду з відміткою про відсутність відповідача за адресою проживання. Виходячи з положення ст. 128 ЦПК України, слід вважати, що судову повістку відповідачу вручено у належний спосіб.
Про причини неявки в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не повідомила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Відзив у письмову виді відповідач суду не подала. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні.
В судовому засідання, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як вбачається із матеріалів справи, 03 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 300000,00 грн., яку зобов`язалась повернути в строк до 31 грудня 2015 року. Той факт, що між сторонами був укладений договір позики підтверджується розпискою від 03 серпня 2015 року, написаною власноручно відповідачем та засвідченою її підписом. За таких умов, сторони визначили зобов`язання, яке підлягає виконанню та строк його виконання, 31 грудня 2015 року.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З обставин, встановлених заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04 лютого 2021 року, ухваленого в справі № 630/618/20, вбачається, що рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року, ухваленим в справі № 640/7575/17, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, були встановлені ті обставини, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27 квітня 2017 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким до ОСОБА_4 перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за розпискою від 03 серпня 2015 року; на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про заміну кредитора. Вказаним рішенням також встановлено ті обставини, що ОСОБА_2 була зобов`язана повернути борг в сумі 299000,00 грн., але свого обов`язку до моменту вирішення справи судом по суті не виконала. Тому з ОСОБА_2 рішенням від 06 листопада 2017 року стягнуто заборгованість в розмірі 299000,00 грн. на користь ОСОБА_4 . Після набрання рішенням суду законної сили був виданий 10 січня 2018 року виконавчий лист.
Іншим судовим рішенням ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 01 квітня 2020 року, постановленою в справі № 640/7575/17, здійснено заміну стягувача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому листі з примусового виконання рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року, ухваленого в справі № 640/7575/17, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за борговою розпискою від 03 серпня 2015 року в сумі 299000,00 грн. З обставин, встановлених ухвалою від 01 квітня 2020 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 16 січня 2018 року було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за борговою розпискою ОСОБА_2 від 03 серпня 2015 року.
Отже, вказані обставини підтверджують виникнення у позивача ОСОБА_1 права на отримання від відповідача ОСОБА_2 грошових коштів в якості оплати боргу.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як унормовано приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 викладена правова позиція про те, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
У постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 Об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат, позивач ОСОБА_1 визначив період з листопада 2020 року по березень 2023 року, за який ним здійснений розрахунок індексу інфляції. Вимогу про стягнення 3% річних позивач ОСОБА_1 обґрунтував відповідним розрахунком за період з 21 листопада 2020 року по 10 квітня 2023 року. Тому суд, розглядаючи вимоги позивача в цій справі, перевіряє обґрунтованість наведених ним розрахунків саме в межах вказаного періоду часу.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№2102-ІХ) відповідно до пункту № 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно з яким по всій території України введено військовий стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України,
Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦК України були доповнені пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене, суд визначає розмір заборгованості відповідача, виходячи із прострочення вико-нання грошового зобов`язання саме в період з 21 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Рік/міс 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12
2020 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 101,3 100,9
2021 101,3 101,0 101,7 100,7 101,3 100,2 100,1 99,8 101,2 100,9 100,8 100,6
2022 101,3 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 865,93 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати цих витрат відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2-ї групи.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 533, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складено 05 червня 2023 року.