КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3974/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/29846/21

05 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів: - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за прострочення та неповернення банківського вкладу,-

в с т а н о в и в:

09 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за прострочення та неповернення банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 лютого 2017 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, вклад «Стандарт», у відповідності до умов якого він передав відповідачу кошти в сумі 800 доларів США строком на 1 місяць, з 22 лютого 2017 року до 22 березня 2017 року включно з умовою автоматичної пролонгації та процентною ставкою за користування банківським вкладом у розмірі 3 % річних.

27 травня 2017 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак банк відмовив позивачу у видачі коштів, мотивуючи відмову тим, що позивач є поручителем ОСОБА_2 за договором поруки, який має прострочену заборгованість перед банком за кредитним договором.

Вказує на те, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року (справа № 757/74910/17-ц) позов задоволено та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на його користь 808,02 доларів США, з яких 800 доларів США- сума депозиту та 8,02 доларів США - проценти за вкладом станом на 13 грудня 2017 року.

Зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року було встановлено, що банк прострочив виконання зобов`язання з повернення банківського вкладу та неправомірно обмежив права вкладника на отримання грошових коштів за договором банківського вкладу. Пройшло вже більше чотирьох років, проте, грошові кошти, які він надав банку на 1 місяць незаконно утримуються відповідачем.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь передбачені договором банківського вкладу 3 % річних за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року у розмірі 34,04 доларів США; передбачені ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року у розмірі 35,04 доларів США; пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період прострочення з 29 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 792,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ на день винесення рішення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача пеню у розмірі 219,26 грн., проценти за договором банківського вкладу у розмірі 35,04 доларів США та 35,04 доларів США як три проценти річних в сумі без врахування податків та зборів, а також судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 грудня 2022 року представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Наконечна Альона Вікторівна подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що розрахунок відсотків, наданий позивачем, є невірний, оскільки позивачем застосована невірна відсоткова ставка при здійсненні розрахунку відсотків на суму вкладу.

З приводу пені представник відповідача посилається на наявність підстав для зменшення її розміру.

Щодо стягнення 3 % річних у порядку ст. 625 ЦК України, вважає такі вимоги повторними, оскільки такі відсотки вже були стягнуті судовим рішенням, що свідчить про зловживання позивачем своїм правом.

Зазначає, що своїми діями позивач ще у 2017 році підтвердив намір розірвати договір банківського вкладу, а тому у разі такого розірвання, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю. Крім того, після розірвання договору банківського вкладу вважається, що між сторонами не існує споживчих правовідносин, що в свою чергу свідчить про те, що до даних правовідносин не може бути застосовані положення, передбачені ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції подано не було.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 22 лютого 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, вклад «Стандарт», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав АТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 800 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком на 1 місяць, з 22 лютого 2017 року до 22 березня 2017 року включно, з умовою автоматичної пролонгації та процентною ставкою за користування банківським вкладом у розмірі 3% річних. Позивачу був відкритий особовий рахунок, на який підлягали зарахуванню вклад та проценти за вкладом. Дія договору банківського вкладу неодноразово продовжувалася. (а.с. 5-6)

27 травня 2017 року та 14 травня 2017 року позивач письмово звернувся до відповідача із вимогами про повернення суми вкладу та нарахованих процентів. (а.с. 7-8)

Листом від 27 червня 2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170607/5322 та листом від 12 липня 2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170702/1417, банк відмовив у видачі банківського вкладу, мотивуючи це тим, що позивач є поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 , який має прострочену заборгованість перед банком за кредитним договором № К3R4АЕ00000018 від 25 липня 2008 року, тому до повного погашення поручителем заборгованості за кредитним договором вклад позивачу видаватися не буде. (а.с. 10-11,13-14)

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року (справа № 757/62919/19-ц) позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вклад в сумі 800 доларів США, відсотки в сумі 8, 20 доларів США та судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 17-21)

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за невиконання зобов`язань.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року (справа № 757/62919/19-ц) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача пеню у розмірі 192,80 грн, проценти за договором банківського вкладу у розмірі 48,00 доларів США та 3 % річних у розмірі 60,55 доларів США без врахування податків та зборів, а також судовий збір у розмірі 740, 60 грн. (а.с. 23-28)

Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у частині вирішення вимог ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 23 372,40 грн., у іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с. 29-33)

Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги з АТ КБ «ПриватБанк», стягуючи з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача пеню у розмірі 219,26 грн., проценти за договором банківського вкладу у розмірі 35,04 доларів США та 35,04 доларів США - три проценти річних за невиконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не виконав покладені на нього договором зобов`язання щодо розірвання договору банківського вкладу на підставі поданої позивачем 27.05.2017 року вимоги та не повернув грошові кошти за вкладом в сумі 800 доларів США, вказана обставина встановлена судовими рішення у справі між цими ж сторонами про стягнення суми вкладу , процентів за користування коштами, пені та 3 % річних за ст. 625 ЦК України за інший період, які набрали чинності. На час звернення позивача до суду грошові кошти по договору банківського вкладу банком позивачу не повернуті, а тому вказані вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд.

Відповідно до статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу (частина друга статті 1070 ЦК України).

Судом встановлено, що 22 лютого 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, вклад «Стандарт».

Пунктом 6 договору передбачено, якщо після закінчення строку вкладу позивач не заявив про бажання забрати кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк.

Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів такого найменування та строку, що діє у банку на день закінчення попереднього строку вкладу (п. 8 Договору).

З досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 27.05.2017 року та 14.06.2017 року звернувся до АТ КБ " ПриватБанк" з вимогами про видачу йому всієї суми вкладу за договором вклад " Стандарт" від 22 лютого 2017 року № SAMDNWFD500. Листом від 27.06.2017 року банк відмовив ОСОБА_1 у розірванні договору вкладу та видачі грошових коштів по вкладу.

З урахуванням того, що умовами договору встановлена процентна ставка в розмірі 3% річних, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за договором банківського вкладу у розмірі 35,04 доларів США за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року.

Вірним є висновок суду першої інстанції про наявність визначених ч.2 ст. 625 ЦК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не виконує визначені договором зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів за вкладом " Стандарт" від 22 лютого 2017 року № SAMDNWFD500, а тому за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року з відповідача на користь позивач підлягають стягненню 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

З урахуванням того, що рішення суду, яке набрало законної сили з відповідача стягнуто суму основного боргу, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, які повинні бути розраховані в іноземній валюті та дорівнюють 35,04 доларів США.

Стягуючи з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 219,26 грн., суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до вимог про стягнення пені положення ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до розміру стягнути про центів- з 792 доларів США до 219,26 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та Верховний Суд у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом першої інстанції враховано, що положення частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, надає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Позивач просив суд стягнути пеню у розмірі 792,00 доларів США за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року.

Оскільки розмір пені, яку просив стягнути позивач практично дорівнює розміру основної суми заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшив розмір пені.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача щодо повторності вимог про стягнення 3 % річних, з огляду на те, що як вбачається із змісту судових рішень у справі № 757/62919/19-ц, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 були стягнуті проценти за фактичне користування депозитним вкладом, а також процентна ставка в розмірі 3% річних за період з 14 грудня 2017 року до 14 грудня 2019 року включно, а у справі, яка переглядається - за період з 15 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: