н/п 6/490/58/2023 Справа № 490/2937/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Позднякову Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі у справі №490/2937/21 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором, заінтересовані особи - Акціонернетовариство "Укрсиббанк", ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Представник ТОВ «ВерраФінанс» звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листіу справі №490/2937/21за позовом АТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором, яку мотивує тим, що 21 грудня 2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення по справі № 490/2937/21, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором № 0 від 08.05.2018 року, станом на 13.04.2021 року в розмірі 100 572,97 грн., яка складається з:

-73 526,14 грн. заборгованість за кредитом;

-26743,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-302,92 грн. заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк`судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

Також, в обґрунтування заяви послався на те, що згідно Договору факторингу №232 від 08.02.2022 року, укладеного між ТОВ «ВерраФінанс» та АТ «Укрсиббанк», Кредитор передав (відступив), а ТОВ «ВерраФінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 .

Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язані, у зв`язку з чим ТОВ «ВерраФінанс» набуло усіх прав первісного кредитора та стало правонаступником.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 21.03.2023 року дану заяву прийнято до розгляду.

Представник заявника до судового засідання не з`явився, в заяві просив про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересовані особи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язкунеявкоюучасниківсправи в судовезасідання, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувальноготехнічногозасобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2021 року в справі № 490/2937/21 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 08.05.2018 рокув розмірі 100 572,97 грн. грн.та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

08.02.2022рокуміж АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ВерраФінанс» укладено договір факторингу № 232, відповідно до якого ТОВ «ВерраФінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами.

З витягу реєстру боржників до договору факторингу № 232 від 08.02.2022р. вбачається, що право вимоги за кредитним договором №0від08.05.2018 рокудо боржника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ВерраФінанс».

Отже, виходячи з вище встановлених обставин справи, на даний час ТОВ «ВерраФінанс`є власником права вимоги за кредитним договором № 0від08.05.2018року.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України і статті 18 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинн етлумачитися в світлі преамбулиКонвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основнихелементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає,що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володітисвоїммайном. Ніхто не може бути позбавленийсвоєївласностіінакше як в інтересахсуспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішенняЄвропейського суду від 20.07.2004 у справі "ШмалькопротиУкраїни" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенціїгарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовомстосовно будь-якихйогоцивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектівякого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правовихпитаньдо суду. Однак, це право було б ілюзорним, якбиправова система держави допускала, щобостаточнесудоверішення, яке маєобов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однійзісторін. Було б незрозуміло, якбистаття 6 детально описувалапроцесуальнігарантії, якінадаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, щостосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенніЄвропейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, якіратифікувалиКонвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновленняпорушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК Українита статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, під час розгляду зазначеної заяви суд враховує правову позицію, яка сформульована у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18 (ЄРДРСРУ № 73001190), а саме, якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення. У протилежному ж випадку правонаступник стягувача сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку ст. 512 ЦПК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із зазначеним, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована сторона), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи із аналізу зазначених норм права, враховуючи наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, відсутність відомостей про нове відкриття виконавчого провадження (після його закінчення), судом встановлено наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому листі, а тому заява в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано, а також те, що ТОВ «ВерраФінанс» прийняло право вимоги, що належали первісному кредитору, тим самим, ставши новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором одержало право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань, то суд приходить до висновку, що дані обставини є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 20, 352, 353, 433, 442, 446, п. 17.4 перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВерраФінанс» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі у справі №490/2937/21за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором, заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_1 - задовольнити.

Замінити стягувача Акціонерне товариство «Укрсиббанк`на його правонаступника, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВерраФінанс»(, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Гімназична, буд.11) у виконавчому листі у справі № 490/2937/21 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 08.05.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Гуденко