Справа №359/9681/19
Провадження №2/359/70/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Гомоли О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Черних Ніна Володимирівна, про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна, визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання цього об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в земельній ділянці та стягнення грошової компенсації вартості частки в автомобілі;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в домоволодінні,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явлених позовів.

1.1. ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом та обґрунтовує його тим, що 30 серпня 2001 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 . Рішенням Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року в її власність була передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . 5 березня 2015 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 . На території цієї земельної ділянки позивач та ОСОБА_3 побудували домоволодіння. Рішенням Вороньківської сільської ради №17-2-VII від 20 листопада 2015 року АДРЕСА_1 . Тому земельній ділянці, на якій розташовується домоволодіння, була присвоєна адреса: АДРЕСА_2 . Крім того, у вересні 2008 року ОСОБА_3 придбала автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 . ОСОБА_1 посилається на те, що домоволодіння та транспортний засіб були набуті в період часу, протягом якого позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Це майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з тим, що частка кожного з подружжя у вказаному майні, зокрема у домоволодінні, є рівною, на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до позивача перейшло також право власності на 1/2 частку в земельній ділянці, на якій розташовується спірне домо-володіння. Однак 29 листопада 2018 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_2 . Крім того, позивачу стало відомо про те, що 19 червня 2017 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір про спільну діяльність, за яким ОСОБА_3 надала земельну ділянку, а ОСОБА_5 зобов`язався здійснити фінансування будівництва на ній житлового будинку. Цей договір не тільки порушує право власності ОСОБА_1 на частку в домоволодінні, а також має ознаки фіктивності, оскільки він не створив жодних правових наслідків та був укладений виключно з метою приховання участі позивача у будівництві. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати домоволодіння по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір про спільну діяльність, укладений 19 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_2 ; визнати недійсними та скасувати рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), розташованій по АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 62500 гривень 00 копійок.

1.2. ОСОБА_5 також пред`явив зустрічний позов (а.с.13-14 т.3) та посилається на те, що 19 червня 2017 року він уклав з ОСОБА_3 договір про спільну діяльність, за яким ОСОБА_3 зобов`язалась надати земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_2 ; а ОСОБА_5 зобов`язався здійснити фінансування будівництва житлового будинку на цій земельній ділянці. Після закінчення будівництва цього об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію сторони договору повинні були набути право власності на рівні частки в житловому будинку на підставі складеного ними акту розподілу приміщень цього об`єкта нерухомого майна. Однак ОСОБА_3 ухиляється від підписання цього документу, що унеможливлює проведення державної реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку в житловому будинку. Тому ОСОБА_5 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_2 .

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2019 року (а.с.131 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 листопада 2019 року (а.с.142-143 т.1) пред`явлений позов був залишений без руху, ОСОБА_1 був наданий строк для доплати судового збору в розмірі 3842 гривень 00 копійок.

2.3. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року (а.с.147-148 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 липня 2020 року (а.с.164-165 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року (а.с.193-194 т.1) було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провад-ження у цивільній справі.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 травня 2021 року (а.с.42-43 т.2) ОСОБА_5 був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 серпня 2021 року (а.с.92-93 т.2) був змінений процесуальний статус ОСОБА_5 : його було залучено до участі у розгляді цивільної справи в якості співвідповідача.

2.8. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року (а.с.176-177 т.2) було витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву копії всіх без виключення документів, на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

2.9. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 квітня 2022 року (а.с.34-35 т.3) ОСОБА_5 був поновлений строк для пред`явлення зустрічного позову, а поданий ним зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом, пред`явленим ОСОБА_1 .

2.10. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2022 року (а.с.38-40 т.3) ОСОБА_5 був встановлений строк для доплати судового збору в розмірі 10905 гривень 00 копійок.

2.11. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 липня 2022 року (а.с.79-80 т.3) було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення зустрічного позову без розгляду.

2.12. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 липня 2022 року (а.с.88-89 т.3) було витребувано у Державної інспекції архітектури та містобудування України копію повідомлення про початок будівельних робіт КС 46 від 24 грудня 2017 року, копію зміни даних у повідомленні про початок будівельних робіт КС 62 від 24 грудня 2018 року та копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 23 від 6 січня 2019 року.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. 30 серпня 2001 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_6 шлюб, зареєстрований у ВРАГС Дніпровського РУЮ в м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис за №905. Після укладення шлюбу ОСОБА_6 було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження від 30 серпня 2001 року (а.с.27 т.1).

3.2. 4 вересня 2008 року ОСОБА_3 придбала автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.32 т.1).

3.3. Рішенням Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року (а.с.31 т.1) у власність ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . 5 березня 2015 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 (а.с.29 т.1), на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34527405 від 5 березня 2015 року (а.с.30 т.1). У зв`язку з тим, що рішенням Вороньківської сільської ради №17-2-VII від 20 листопада 2015 року АДРЕСА_1 , земельній ділянці, приватизованій ОСОБА_3 , була присвоєна будівельна адреса: АДРЕСА_2 . Ці обставини підтверджуються копіями довідок виконавчого комітету Вороньківської сільської ради №338 та №339 від 6 лютого 2017 року (а.с.96, 97 т.1).

3.4. На земельній ділянці площею 0,0974 га з кадастровим номером :01: 002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці) по АДРЕСА_2 розташовується домоволодіння, будівництво якого закінчено станом на день ухвалення рішення суду. Ця обставина підтверджується копією будівельного паспорту від 16 березня 2017 року (а.с.34 т.1), копією повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.105 т.1), а також скріншотами з офіційного веб-сайту Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з інформацією про державну реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт КС 46 від 24 грудня 2017 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 23 від 6 січня 2019 року (а.с.65-67 т.1, а.с.125-172 т.3).

3.5. 4 жовтня 2012 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 шлюбний договір (а.с.29-30 т.2). Згідно з п.1.1 цього договору майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухоме та нерухоме майно; згідно з п.2.2 шлюбного договору автомобілі, придбані подружжям під час шлюбу, є власністю того з подружжя, на чиє ім`я оформлені та зареєстровані автомобілі; згідно з п.2.3 цього договору земельні ділянки з будівлями на них, придбані або побудовані подружжям в період шлюбу, також є власністю того з подружжя, на чиє ім`я вони оформлені та зареєстровані.

3.6. 19 червня 2017 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір про спільну діяльність (а.с.15-17 т.3), за яким ОСОБА_3 зобов`язалась надати земельну ділянку, а ОСОБА_5 зобов`язався здійснити фінансування будівництва на ній житлового будинку. Після закінчення будівництва цього об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію сторони договору повинні були набути право власності на рівні частки в житловому будинку на підставі складеного ними акту розподілу приміщень цього об`єкта нерухомого майна.

3.7. 29 листопада 2018 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.43-46 т.1, а.с.210-213 т.2), за яким ОСОБА_3 відчужила у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_2 .

3.8. Спірні правовідносини регулюються главою 7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка», главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» та главою 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо відмежування майна, що є особистою власністю одного з подружжя, від майна, що є спільною сумісною власністю сторін.

4.1. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподар-ських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

4.2. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.182 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з положеннями ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України.

4.3. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

4.4. Відповідно до абз.1 ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створен-ня майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

4.5. Згідно з абз.2 ч.3 ст.331 ЦК України в редакції, чинній до 7 березня 2018 року, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, могла укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструвалось органом, що здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджували право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містили опис об`єкта незавершеного будівництва; в редакції, чинній з 7 березня 2018 року, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

4.6. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

4.7. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

4.8. Згідно з ч.1 ст.93 та ч.2 ст.95 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Якщо шлюбний договір укладений подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення.

4.9. Відповідно до ч.2 ст.97 СК України сторони можуть домовитися про непоширен-ня на майно, набуте ними за час шлюбу, положень ст.60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

4.10. Згідно з ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

б. щодо підстав для оспорювання дійсності договорів.

4.11. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

4.12. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

4.13. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд.

4.14. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

в. щодо норм процесуального права.

4.15. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4.16. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

4.17. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

4.18. Згідно з ч.2, ч.3 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо позовних вимог відносно домоволодіння.

5.1. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є дочкою позивача та ОСОБА_3 . У 2013 - 2014 роках вона вперше з`явилась на земельній ділянці, на якій здійснювалось будівництво домоволодіння в с. Вороньків Бориспільського району. Свідок ОСОБА_8 стверджує, що на той час був зведений житловий будинок та огорожа. У житловому будинку були облаштовані вікна та вхідні двері, тому в ньому можна було проживати. Починаючи з 2015 - 2016 років ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_8 щоліта проживали у житловому будинку. В 2019 році свідок ОСОБА_8 була в ньому останній раз. Вона стверджує, що внутрішні оздоблювальні роботи були майже завершені: зокрема, лише на першому поверсі не було облаштовано підлогу.

5.2. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона є тіткою позивача. У зв`язку з тим, що в 2009 році у неї помер чоловік, свідок ОСОБА_9 почала ближче спілкуватись з сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Тому їй відомо про те, що в 2010 році вони викопали котлован для майбутнього будівництва житлового будинку. У 2012 році житловий будинок вже був зведений, а починаючи з 2014 - 2015 років щоліта ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в ньому. На земельній ділянці був облаштований душ та туалет, а також була зведена бесідка. В 2017 році свідок ОСОБА_9 була на земельній ділянці востаннє, адже в тому ж році вона проходила лікування, яке передбачало хірургічне (операційне) втручання. Свідок ОСОБА_9 стверджує, що станом на 2017 рік житловий будинок був готовий для проживання.

5.3. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він є сином позивача. Приблизно у 2008 - 2009 роках він вперше з`явився на земельній ділянці в с.Вороньків Бориспільського району. На цій земельній ділянці нічого не було, будівництво розпочалось лише у 2010 році. Зокрема, протягом 2011 - 2012 років були зведені стіни житлового будинку та облаштований дах. В подальшому були встановлені вікна та вхідні двері, а також побудовані сходи. Станом на 2017 рік було майже завершено виконання внутрішніх оздоблювальних робіт, другий поверх вже був придатним для постійного проживання.

5.4. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він є племінником позивача. Тому йому відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 побудували житловий будинок в с. Вороньків Бориспільського району. Свідок ОСОБА_11 стверджує про те, що в 2018 році будівництво вказаного житлового будинку було закінчено. На земельній ділянці також побудовано огорожу та ворота.

5.5. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона є родичем сторін. Тому їй відомо про те, що під час шлюбу вони придбали земельну ділянку в с. Вороньків Бориспільського району. Станом на 2013 рік на вказаній земельній ділянці був побудований двоповерховий будинок, бесідка та туалет. Навколо земельної ділянки була облаштована огорожа з воротами. Свідок ОСОБА_12 стверджує, що внутрішні роботи у житловому будинку не були завершені. Однак вказаний об`єкт нерухомого майна був забезпечений системою постачання та відведення води, а також системами енерго- та газопостачання.

5.6. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він був сусідом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Тому йому відомо про те, що під час шлюбу вони побудували будинок. В 2014 році свідок ОСОБА_13 був в гостях у них та бачив, що на їхній земельній ділянці був побудований двоповерховий житловий будинок, туалет та огорожа. В житловому будинку були облаштовані вікна та вхідні двері.

5.7. В матеріалах цивільної справи також міститься копія договору про користування електричною енергією від 30 квітня 2013 року (а.с.51-52 т.1), а також копія типового договору про надання населенню послуг з газопостачання від 17 квітня 2015 року (а.с.48-50 т.1), зі змісту яких вбачається, що з 2013 року до спірного домоволодіння постачалась електрична енергія, а з 2015 року - природний газ. Ця обставина підтверджується навіть копією повідомлення від 17 квітня 2015 року (а.с.127 т.1), зі змісту якого вбачається, що пуск газу в житловий будинок по АДРЕСА_2 відбувся в квітні 2015 року.

5.8. Аналіз показань свідків та поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що домоволодіння по АДРЕСА_2 було побудовано в період часу, протягом якого ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що спірне домоволодіння вважається таким, що було нажито подружжям під час шлюбу. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 не подали докази на спростування вказаної презумпції. Не зважаючи на те, що будівництво домоволодіння фактично закінчено, станом на день ухвалення рішення суду право власності на нього залишається не зареєстрованим. Крім того, не зареєстровано право власності на спірне домоволодіння як на об`єкт незавершеного будівництва, як того вимагає ч.3 ст.331 ЦК України в редакціях, чинних до та після 7 березня 2018 року. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право спільної сумісної власності лише на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домо-володіння по АДРЕСА_2 .

5.9. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння, належить визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження наявності підстав для відступлення від засади рівності часток сторін у вказаному майні. Тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та обладнанні, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по АДРЕСА_2 . В такому випадку підстави для визнання домоволодіння або об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в цьому нерухомому майні відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

б. щодо позовних вимог про оспорювання дійсності договору про спільну діяльність.

5.10. Зі змісту п.2.3 та п.2.4 договору про спільну діяльність від 19 червня 2017 року (а.с.15-17 т.3) вбачається, що після закінчення будівництва домоволодіння по АДРЕСА_2 , а також введення його в експлуатацію ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повинні були набути право спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Очевидно, що такі умови договору порушують право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку в будівельних матеріалах та обладнанні, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння. Тому зміст оспорюваного договору про спільну діяльність суперечить ч.1 ст.319 ЦК України, що згідно з ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання правочину недійсним.

5.11. З огляду на це суд вважає, що договір про спільну діяльність, укладений 19 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , належить визнати недійсним. Водночас, як вбачається з диспозиції норми, викладеної в ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, вчинений без наміру створення наслідків, які обумовлювались цим правочином. В матеріалах цивільної справи містяться копії видаткових накладних (а.с.18-32 т.3), зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_5 придбавав будівельні матеріали у виконання договору про спільну діяльність. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не подав докази на спростування достовірності видаткових накладних. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з мотиву його фіктивності.

5.12. Крім того, укладення договору про спільну діяльність та участь ОСОБА_5 у фінансуванні будівництва домоволодіння без проведення державної реєстрації речового права на нього не зумовили виникнення у ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна. У зв`язку з тим, що договір про спільну діяльність визнаний недійсним, за правилом ч.1 ст.216 ЦК України факт його укладення не створив жодних правових наслідків.

5.13. З огляду на це суд висновує про відсутність підстави для визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_2 . Тому у задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

в. щодо позовних вимог відносно транспортного засобу, а також дії шлюбного договору.

5.14. Автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , також був придбаний в період часу, протягом якого ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Ця обставина презюмує, що транспортний засіб є їх спільною сумісною власністю. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 не подали докази на спростування означеної презумпції. В матеріалах цивільної справи міститься лише скріншот з веб-сайту www.auto.ria.com (а.с.64 т.1) з інформацією про ціни продажу бувших у використанні автомобілів марки «Volkswagen Touareg», 2008 року випуску. У зв`язку з тим, що визначення дійсної вартості транспортного засобу потребує спеціальних знань, на підставі ч.2 ст.102 ЦПК України вказана обставина може бути підтверджена виключно висновком експерта, а не письмовим чи електронним доказом. Тому скріншот з веб-сайту www.auto.ria.com не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. ОСОБА_1 не подав висновок експерта з інформацією про дійсну вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

5.15. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки в транспортному засобі, тим більше в розмірі 62500 гривень 00 копійок. Тому у задоволенні первісного позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

5.16. Шлюбний договір між позивачем та ОСОБА_3 (а.с.29-30 т.2) був укладений лише 4 жовтня 2012 року, тоді як автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_2 , був придбаний ще 4 вересня 2008 року. Як вбачається з норми, викладеної в ч.2 ст.95 СК України, шлюбний договір набирає чинність у день його нотаріального посвідчення та не має зворотної дії у часі. Крім того, згідно з п.1.1 та п.2.3 шлюбного договору його дія поширюється лише на рухоме та нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Однак будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння, не відносяться до майна, речове право на яке потребує державної реєстрації. Ці обставини свідчать про те, що шлюбний договір, укладений 4 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , взагалі не поширю-ється на спірні правовідносини.

в. щодо позовних вимог відносно земельної ділянки та оспорювання дійсності договору купівлі-продажу цього об`єкту нерухомого майна.

5.17. Зі змісту рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року (а.с.31 т.1), свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року (а.с.29 т.1) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34527405 від 5 березня 2015 року (а.с.30 т.1) вбачається, що земельна ділянка площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначен-ням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по АДРЕСА_2 , була приватизована ОСОБА_3 , а не придбана нею за відплат-ним цивільно-правовим договором (купівлі-продажу, міни тощо). Ця обставина свідчить про те, що на підставі п.5 ч.1 ст.57 СК України спірна земельна ділянка була особистою власністю ОСОБА_3 , а не спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, за своєю правовою природою будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по АДРЕСА_2 , є лише рухомим майном. У зв`язку з тим, що ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, до ОСОБА_1 не перейшло право власності на 1/2 частку в земельній ділянці, приватизованій ОСОБА_3 . Тому позивач не має право оскаржувати рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року, а також вимагати визнання за ним права власності на 1/2 частку в спірній земельній ділянці.

5.18. ОСОБА_3 мала право на власний розсуд розпоряджатись приватизованою нею земельною ділянкою, зокрема відчужувати її у власність ОСОБА_14 . Тому договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ними 29 листопада 2018 року, не суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Ця обставина свідчить про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним. Крім того, ОСОБА_1 не був стороною вказаного договору. У зв`язку з тим, що позивач не є співвласником земельної ділянки, він не є заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 навіть не має права оспорювати дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

5.19. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання земельної ділянки площею 0,0974 га з кадастровим номером :01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої по АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_3 ; для визнання недійсними та скасування рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; а також для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в спірній земельній ділянці. Тому у задоволенні первісного позову в частині цих вимог ОСОБА_1 належить відмовити також.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

6.3. Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в загальному розмірі 9605 гривень 00 копійок (5763,00 + 3842,00). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 145 т.1). Первісний позов задоволений частково, зокрема відмовлено у задоволенні позовної вимоги немайнового характеру, за якою відповідає ОСОБА_4 .

6.4. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі по 2990 гривень 10 копійок (7817,70 : 3 + 768,40 : 2), а з ОСОБА_4 - витрати на оплату судового збору в розмірі 2605 гривень 90 копійок (7817,70 : 3).

6.5. ОСОБА_5 також сплатив судовий збір в загальному розмірі 12405 гривень 00 копійок (1500,00 + 10905,00). Це підтверджується квитанціями (а.с.33, 120 т.3). Однак у задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі. Тому підстави для відшкодування ОСОБА_5 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Черних Ніна Володимирівна, про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна, визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання цього об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в земельній ділянці та стягнення грошової компенсації вартості частки в автомобілі задовольнити частково.

Визнати будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та обладнанні, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним договір про спільну діяльність, укладений 19 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

У задоволенні первісного позову в частині інших вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в домоволодінні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2990 гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2605 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2990 гривень 10 копійок.

Повний текст рішення суду складений 13 листопада 2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець