Справа № 527/3208/23
провадження № 2-з/527/27/23
УХВАЛА

05 грудня 2023 року cуддя Глобинського районного суду Полтавської області Павлійчук А.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Грущенка Сергія Григоровича про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

01.12.2023 року на адресу Глобинського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвоката Грущенко Сергій Григорович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу № 527/1621/20 від 24.09.2020, ВП № 63705759 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.

Заява мотивована тим, що згідно судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року по справі № 527/1621/20, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 здійснюється стягнення аліментів. Однак, відповідачка проживає самостійно та отримує аліменти на дітей, при цьому спільні діти проживають разом із позивачем і перебувають на його повному матеріальному утриманні.

Відповідно до приписів ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно дослідивши доводи представника позивача, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Тому, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Стороною позивача не надано відповідних доказів та не обґрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи унеможливить виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та обираючи спосіб захисту свого права, позивач в порядку забезпечення позову просить зупинити виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Питання про припинення стягнення аліментів є предметом судового розгляду та не може бути вирішене шляхом забезпечення позову. Звертаючись до суду із вказаною заявою про забезпечення позову, позивач фактично в порядку забезпечення позову просить вирішити спір в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, відсутністю підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, слід зазначити, що нормами п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що застосування такого виду забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа можливо лише у разі оскарження боржником виконавчого документа у судовому порядку. Фактично обраний позивачем вид забезпечення позову - припинення виконання рішення суду (судового наказу), яке набрало законної сили, не відповідає принципам цивільного процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявник просить припинити стягнення за судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року по справі № 527/1621/20, чим фактично зупинить його виконання, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Грущенка Сергія Григоровича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. В. Павлійчук