ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/12/23 Головуючий суддя І інстанції Черняк В. Г.
Провадження № 22-ц/818/838/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, я якому просила збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на її користь на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , 04 травня 2018 року відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року, з твердої грошової суми 2500 грн до 1/4 усіх доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивовано тим, що відповідач є військовослужбовцем, отримує значне матеріальне забезпечення, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти у більшому обсязі, що дозволить забезпечити дитину усіх необхідним.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року провадження за вказаним позовом зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 березня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що зупинення провадження перешкоджає вирішенню питання про зміну розміру аліментів, чим порушує права дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Чинним законодавством не передбачено обмежень щодо стягнення аліментів з військовослужбовців, а тому підстави для зупинення провадження відсутні.

01 травня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Нижник Кристина Вадимівна подала відзив на апеляційну скаргу, в кому просила ухвалу суду залишити без змін.

Зазначала, що доводи стосовно перебування осіб на утриманні, місце проживання позивача і інше не стосується предмету оскарження та не впливає на обов`язок суду відповідно до п. 2 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у справі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 січня 2022 року, що є підставою для обов`язкового зупинення застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 січня 2022 року по теперішній час, згадана військова частина переведена на воєнний час, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2023 року лейтенант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Східного ОТО Національної гвардії України м. Харків з 21 січня 2022 року.

Також, як вбачається з довідки КНП «ПЛІЛ МПР» №567 та медичної картки стаціонарного хворого № 581, у зв`язку з отримання поранення 18 січня 2023 року під час виконання службових обов`язків у м. Бахмут ОСОБА_2 було госпіталізовано у травматологічне відділення, де проходив лікування до 23 січня 2023 року (а. с. 48, 49-50).

Зважаючи, що відповідач проходить військову службу з військовій частині, яка під час оголошеного воєнного стану приймає участь у зонах бойових дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі.

Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX було затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" .

Згаданим Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" - на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Вказаний вище Закон України було розроблено відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з метою забезпечення продовження строку дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою збройною агресією РФ проти України.

Оголошення воєнного стану на усій території України, на відміну від АТО, стосується усіх без виключення військових частин, які знаходяться в Україні та внаслідок чого вони переведені у відповідну бойову готовність, яка визначає їх здатність організовано, у визначені строки розпочати воєнні дії і успішно виконувати поставлені бойові завдання, на відміну від стану військових частин які за відсутності воєнного стану безпосередньо не були зайняті у бойових діях у зоні АТО. Тому додаткове з`ясування перебування відповідача у зоні бойових дій для застосування вказаних норм цивільного процесуального права, які передбачають обов`язок суду зупинити провадження у разі його перебування у складі воєнізованих формувань, які переведені на воєнний стан, - у даному випадку є безпідставним.

З огляду на це колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо незаконності та необґрунтованості зупинення провадження у справі, яке при даних обставинах є обов`язковий.

Доводи позивачки щодо її скрутного стану та необхідності збільшення розміру аліментів стосуються суті спору, а не зупинення провадження у справі, а тому колегія суддів їх розглядає лише у контексті пропорційності обмеження права позивачки на доступ до суду, яке стосується також права на розгляд справи судом по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Зупинення провадження у справі з передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав має не меті забезпечити принцип змагальності та рівний доступ до суду обох сторін, що для відповідача у світлі його ситуації перебування у воєнний час на військовій службі об`єктивно обмежено., наявність у нього представника у процесі повністю не виправляє цю ситуацію.

У частині першій статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів вважає, що в результаті зупинення провадження у справі вона зберігає можливість ефективно захистити свої права та права дитини, оскільки воно має строк, обмежений воєнним станом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - провадження у справі було припинено лише на час перебування відповідача у складі військової частини НГУ лише на строк дії воєнного стану, який наразі визначений до 18 серпня 2023 року.

Крім того, замість подальшого розгляду цього позову у спрощеному провадженні - позивачка наразі має право у встановленому ЦПК України порядку звернутися до суду із безспірною вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів - батька дитини ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не доведені та висновків суду не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді

Ю.М.Мальований.

Н.П. Пилипчук.