ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/171/23

Головуючий у першій інстанції Ріхтер В.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/861/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Крутівська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на хвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2023 року про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (місце ухвалення м. Борзна, дата складання повного тексту 10.04.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В обгрунтування позову посилалась на те, що на підставі розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області позивачка ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЧН № 049162 на право власності на земельну ділянку, площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0002, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Омбиської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Згодом вказана земельна ділянка була розформована та передана Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області у приватну власність ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_3 , тобто позивачку було позбавлено її власності. Зазначає, що земельна ділянка не сформована та відсутня в просторовій базі даних державного земельного кадастру, відтак вважає, що наявний у неї державний акт на право власності на земельну ділянку не може підтвердити право власності, тому з метою відновлення порушених прав на земельну ділянку пай, шляхом його нового виділу в натурі та оформлення нових правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 звернулась до суду.

У позові позивачка ОСОБА_1 просить: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0002, яка розташована на території Омбиської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, серії ЧН № 049162, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 5 від 17.09.2004, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0002, розташовану на території Омбиської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 049162, виданого 17.09.2004 Борзнянською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 5.

28.02.2023 ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією направила на адресу суду першої інстанції (судом зареєстровано 07.03.2023) заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім вказаних вище позовних вимог, просила зобов`язати Крутівську сільську раду Ніжинського району Чернігівської області передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку орієнтовною площею 1,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

10.04.2023 ухвалою Борзнянського районного суду відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, а саме про зобов`язання Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку орієнтовною площею 1,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Постановляючи вказану ухвалу суд прийшов до висновку, що заява позивача про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, тобто одночасно змінюється предмет і підстави позову шляхом відповідних доповнень, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог та виключає можливість її прийняття до розгляду як заяви про зміну предмету або підстав позову, оскільки в даному випадку вбачається одночасна зміна предмету та підстав позову.

Не погоджуючись з ухвалою Борзнянського районного суду від 10.04.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скаувати ухвалу суду першої інстанції від 10.04.2023 про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.

За доводами скарги такий висновок суду не грунтується на матеріалах справи, оскільки позивач при збільшенні позовних вимог не заявляла про інші обставини, а навпаки, посилалася на обставини, заявлені саме в позовній заяві.

Заявниця вважає, що при вирішенні цієї справи суд діяв упереджено й порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог суд прийшов до висновку, що заява позивача про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, тобто одночасно змінюється предмет і підстави позову шляхом відповідних доповнень, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог та виключає можливість її прийняття до розгляду як заяви про зміну предмету або підстав позову, оскільки в даному випадку вбачається одночасна зміна предмету та підстав позову.

Колегія суддів з висновком суду про відмову у прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог не погоджується, враховуючи наступне.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі № 910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Як вбачається, звертаючись до суду з позовом позивачка посилалась на те, що внаслідок дій органів державної влади її земельна ділянка вибула з її володіння та була знищена як об`єкт цивільних прав, тому з метою ефективного відновлення порушених прав, визнання державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації права власності в повній мірі не відновить порушеного права. Тому вважає, що для відновлення прав на земельну частку пай, право на яку у позивачки виникло в порядку спадкування після смерті матері, буде ефективним застосувати спосіб захисту прав у вигляді відновлення її становища, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання відповідача передати позивачці у власність іншу вільну аналогічну земельну ділянку.

Отже, як вбачається, висновок місцевого суду про те, що позивачка одночасно змінила предмет і підставу позову є помилковим, при цьому судом не достатньо досліджено підстави та предмет поданого позову та заяву позивачки про збільшення позовних вимог, яка подана до закінчення підготовчого засідання, не встановив з достовірністю, чи були змінені позивачем предмет позову, а також чи відбулася при цьому зміна підстав позову.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог.

Враховуючи викладене, ухвала Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2023 року про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 07.06.2023.

Головуючий Судді :