ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/632/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року в складі судді Зуба Г.А. у справі № 953/12374/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі - ХНУПС ім. Івана Кожедуба), квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (далі - КЕВ м. Харкова) Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, щоз 1991 року по 2016 рік він перебував на квартирному обліку у Збройних Силах України. 11 жовтня 2016 року йому надано ордер для постійного проживання у двокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 , житлової площі 44,9 кв.м. на п`ять членів сім`ї у будинку АДРЕСА_2 , а також витяг з протоколу міської громадської комісії з житлових питань від 30 вересня 2016 року № 17 про зняття його з квартирного обліку Харківського гарнізону.

02 листопада 2016 року він звернувся до начальника ХНУПС ім. І. Кожедуба з клопотанням залишити його на квартирному обліку у зв`язку із тим, що після отримання квартири для нього та членів його багатодітної сім`ї поліпшення житлових умов не відбулося.

02 грудня 2016 року на його заяву від 02 листопада 2016 року про залишення на квартирному обліку надано відповідь, що він знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов на основі протоколу засідання житлової комісії ХНУПС від 24 жовтня 2016 року № 14.

02 березня 2017 року він звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом. Між тим Постановою Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 638/5483/17 за його позовом закрито провадження, оскільки спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Відповідачі зняли позивача та його сім`ю з квартирного обліку незаконно, чим порушено його конституційні права, оскільки комісією не здійснено перевірку його житлових умов та не отримано згоду на зняття з обліку його та членів його родини.

Він отримав двокімнатну квартиру площею ізольованих кімнат 22,1 та 22,8 кв.м., тобто, на одну людину - 7,6 кв.м., що суперечить встановленій законом нормам.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо поновлення його та членів його родини на квартирному обліку для отримання житла у Харківському гарнізоні в загальній черзі з 12 вересня 1994 року, в першочерговій черзі з 16 серпня 2011 року, та в списку позачергового отримання житла з 20 вересня 2011року з урахуванням права на додаткову житлову площу, стягнути судові витрати у зв`язку із розглядом адміністративної справи в розмірі 3350,44 грн. та по цій справі.

09 жовтня 2021 року КЕВ м. Харкова подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що до повноважень КЕВ м. Харкова не входить відновлення на квартирному обліку. Маючи родину у складі 5 осіб, позивач був забезпечений жилою площею у розмірі 8,98 кв.м (44,9/5) на одну особу, що відповідає нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею в Харкові - 8,3 кв.м, визначеним постановою виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів та Президіуму обласної ради профспілок від 11 січня 1985 № 5.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у 2016 році позивач отримав квартиру з розрахунку 8,98 кв.м. на кожну особу, що за нормами міста Харкова, є поліпшенням житлових умов, а тому його обґрунтовано знято з обліку потребуючих поліпшення житлових умов та відсутні підстави для його поновлення на квартирному обліку.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023року та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд дійшов помилкових висновків про відсутність у нього права та підстав на отримання додаткової жилої площі, передбаченої ст.49 ЖК УРСР, а також що він має дітей однієї статі та різниця в їх віці не є підставою для отримання додаткової жилої площі.

При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, крім подружжя. Знаходження трьох членів сім`ї різної статі в одній кімнаті це є дискримінація та порушенням його права на житло.

Відповідачі незаконно порушили механізм зняття позивача з квартирного обліку. Відповідачами порушені встановлені законодавством строки на прийняття рішення про зняття з обліку. Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі - Інструкція 737) встановлено строк два місяця для прийняття рішення про зняття особи з обліку з дня отримання ордеру, проте вже 24 жовтня 2016 року відповідач, порушивши встановлені наказом строки, прийняв рішення про зняття позивача та його сім`ї з обліку. Рішення про зняття з обліку повинно було письмово доведено органами, які винесли або затвердили рішення про взяття на облік, а не міською громадською комісії з житлових питань.

Суд звузив предмет позову до невідповідності площі квартири складу його родини, проте в позові йдеться про порушення права його сім`ї на достатнє житло та гідні умови життя, які гарантовані основним законом та узгодженими міжнародними зобов`язаннями. Також у позові він ставить питання не про взяття його на квартирний облік, а про поновлення на квартирному обліку у зв`язку з протиправними діями відповідачів.

Судом помилково застосовано підзаконний (локальний) акт Постанову № 5 від 11 січня 1985 року виконавчого комітету Харківської обласної ради та Президії Обласної ради професійних рад. Вказана постанова розроблена відповідно до Постанови № 470 від 11 грудня 1984 року «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP». Ця постанова, на час зарахування його на облік у 1991 році відповідно до наказу MO СРСР від 10 листопада 1975 року № 285, Міністром оборони не погоджувалась.

Розділом 4 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень не зазначено, що при забезпеченні житловими приміщеннями для постійного проживання враховується рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті. Він отримав квартиру від держави, а не від органів місцевого самоврядування.

Вважає, що статтею 48 ЖК УРСР встановлено розмір жилого приміщення, а не його норму.

26 травня 2023 року до Харківського апеляційного суду надійшов відзив ХНУПС ім. Івана Кожедуба, в якому відповідач просив рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_1 був забезпечений житловою площею за нормами міста Харкова, що відповідає вимогам чинного законодавства. Підстави для поновлення на квартирному обліку відсутні.

Про час і місце розгляду справи позивача ОСОБА_1 , відповідачів ХНУПС ім. Івана Кожедуба та КЕВ м. Харкова повідомлено шляхом направлення судових повісток, отриманих сторонами 19 та 20 травня 2023 року ( а. с. 112 - 114).

Від відповідача ХНУПС ім. Івана Кожедуба надійшла заява про розгляд справи за відсутні його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 1991 року по 2016 рік.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 18 липня 2011 року за № 459, позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я (а. с. 10).

Відповідно до витягу з протоколу міської громадської комісії з житлових питань № 17 від 30 вересня 2016 року позивачу та його сім`ї на 5 осіб виділено двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 зі зняттям з квартирного обліку (а.с. 7).

21 листопада 2016 року ХНУПС ім. Івана Кожедуба на заяву ОСОБА_2 про поновлення на квартирному обліку надано відповідь про зняття його з квартирного обліку у зв`язку з отриманням житловою площею у м. Харкові (а.с. 9).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року позивачу відмовлено у відкритті провадження за його позовом до начальника Харківського Національного університету Повітряних сил імені І.Кожедуба, начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року по справі № 638/4035/17 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його позовом до Начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Кожедуба, Начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65663901).

Постановою Верховного суду від 23 червня 2020 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року залишено без змін, якими провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Зважаючи на викладене та з метою забезпечення права на доступ до правосуддя справа розглянута в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 33 ЖК Української РСР потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах.

Згідно з пунктом 1 частини 1, частиною 3 статті 34 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно зі статтею 47 ЖК Української РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до статті 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина 2 статті 50).

Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів (частина 1 статті 49 ЖК Української РСР).

Відповідно до п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За статтею 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.18. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі - Інструкція № 737), яка була чинна на час зняття з обліку позивача, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.

Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.

Відповідно до п. 3.10 Інструкції № 737 службове жиле приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця).

Під час надання службових жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами сім`ї згідно з переліком хронічних захворювань, що затверджується у встановленому законодавством порядку.

Службові жилі приміщення надаються в межах не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, визначеного в установленому порядку, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу.

Службове жиле приміщення може бути надане з перевищенням зазначеного вище максимального розміру у випадках, передбачених законодавством.

Службове жиле приміщення менше встановлених норм забезпечення може надаватися виключно за наявності письмової згоди військовослужбовця та повнолітніх членів його сім`ї.

Згідно з п. 4.3. Інструкції № 737 житло, яке надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, для постійного проживання, повинно бути упорядкованим відповідно до вимог цього населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

У разі надходження до МО України жилого приміщення, яке не упорядковане відповідно до вимог населеного пункту (крім жилого приміщення, збудованого (придбаного) МО України за рахунок коштів Державного бюджету України), за письмовою згодою військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, та повнолітніх членів їх сімей за рішенням заступника Міністра оборони України цьому військовослужбовцю чи цій особі, звільненим з військової служби, може бути надано це жиле приміщення, яке не упорядковане відповідно до вимог населеного пункту.

У разі надходження двох і більше однокімнатних квартир пріоритетом під час розподілу однокімнатних квартир з розміром жилої площі понад 13,65 квадратних метра на одну особу є надання такого жилого приміщення на сім`ю, а не на одну особу.

За заявою військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, та повнолітніх членів їх сімей про згоду на зняття з квартирного обліку у ЗС України, підписи яких завіряються нотаріально, їм може бути надано жиле приміщення з меншою кількістю кімнат, якщо воно відповідає вимогам абзаців четвертого та п`ятого цього пункту, без права повторного поліпшення житлових умов за рахунок житлового фонду МО України.

Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі і нормах, які визначаються законодавством. Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, встановлюються законодавством України.

Відповідно до Постанови № 5 від 11 січня 1985 року виконавчого комітету Харківської обласної ради та Президії обласної ради професійних рад, рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею, як мінімальний розмір наданих жилих приміщень, визнаний як 8,3 кв.м. Наявність чи відсутність підстав для прийняття на квартирний облік визначається шляхом ділення розміру жилої площі, яку займає відповідна сім`я, на кількість спільно мешкаючих та зареєстрованих членів сім`ї. Якщо отриманий результат буде менш ніж встановлений мінімум, дана родина визнається такою, що потребує поліпшення житлових умов відповідно до пп. 1 п. 13 Правил.

Встановивши, що позивач у 2016 році отримав двокімнатну квартиру, розмір якої відповідав рівню середньої забезпеченості жилої плащі в місті Харкові, у зв`язку з чим його було знято з квартирного обліку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та поновлення на такому обліку.

Також, судова колегія відзначає, що позовна заява містить вимогу про поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку у зв`язку з порушенням права на житло. Між тим вимоги про визнання незаконними дій відповідачів, скасування рішення комісії про зняття його з обліку, тощо заявлено не було.

Доводи позивача щодо відсутності згоди на зняття з обліку, що є порушенням Інструкції № 737 є необґрунтованими, оскільки вказана згода необхідна при наданні житла, яке є меншим ніж обумовлені Інструкцією нормами, що в даному випадку не встановлено. Також Інструкція не містить посилань щодо надання додаткової площі у зв`язку з різницею у віці дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що жила площа квартири, в якій позивач проживає разом з членами сім`ї, не відповідає нормам жилої площі в розмірі 13,65 кв. м на одну особу, що є порушенням вимог статті 47 ЖК Української РСР, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Зазначена у статті 47 ЖК Української РСР норма жилої площі являє собою максимальний розрахунковий норматив забезпеченості жилою площею в громадському та державному житловому фонді на одну особу. При цьому норму жилої площі слід відрізняти від норми надання громадянам жилих приміщень, що передбачена статтею 48 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв. м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті.

Отже, норма жилої площі не збігається з рівнем фактичної забезпеченості громадян житлом. Вона може бути, зазвичай, нижче цього рівня, оскільки мінімальний розмір жилої площі визначається на рівні середньої забезпеченості громадян жилою площею у відповідному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається обласними, Київською і Севастопольською органами самоврядування з даних статистичної звітності.

Як зазначено вище, постановою Виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради профспілок від 11 січня 1985 року № 5 встановлено, що рівень середньої забезпеченості жилою площею, який враховується при наданні жилих приміщень у місті Харкові становить 8,3 кв. м.

Таким чином, жила площа спірної квартири, в якій проживає позивач разом з чотирма членами сім`ї, у розмірі 44,9 кв. м (8,98 кв. м на кожну особу) відповідає вимогам, встановленим актами житлового законодавства.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина