Провадження № 2/537/144/2023
Справа № 537/2741/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2023 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневич В.І., при секретарі - Бакай М.С., за участі представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Білько В.В., третьої особи ОСОБА_2 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Головного управління Національної поліції в Полтавській області, за участі третьої особи ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь кошти в сумі 12 928,41 грн та стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на її користь 5000,00 грн моральної шкоди. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

В обґрунтуванні позову вказала, що 13.11.2021 року о 13 год. 20 хв. в м. Кременчук по проспекту Свободи, буд. 8А водій ОСОБА_2 , керуючи службовим транспортним засобом «СКС РGО-24 ПП», номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду та зупинився, під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

При цьому на ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол серії ААБ №013640 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.02.2022 року по справі №537/5922/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «СКС РGО-24 ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , - Головного управління Національної поліції в Полтавській області, застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Автомобіль «Skoda Octavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта №69-21 від 29.11.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , дорівнює 39 751, 44 грн.

При цьому, позивачу вдалося виконати ремонт автомобіля дешевше, а саме за 33 500 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №52319 від 16.12.2021 року про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту та розрахунковою квитанцією від 16.12.2021 року.

10.08.2022 року на адресу позивача, ОСОБА_3 , надійшло страхове відшкодування за автомобіль «Skoda Octavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 20 571, 59 грн.

А отже, ПрАТ «УПСК» з невідомих причин не доплатило позивачу вартість відновлювального ремонту в розмірі 12 928, 41 грн.

Оскільки, ані під час складення адміністративного матеріалу, ані під час його розгляду у Крюківському районному суді м. Кременчука, ОСОБА_2 не заперечував, що є оперуповноваженим ВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області та в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував за кермом службового автомобіля, то сумнівів, що він виконував службові обов`язки не вбачається, тому вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена саме до його роботодавця - Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

При цьому, моральна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що у зв`язку з завданням шкоди транспортному засобу її самопочуття погіршилось, почалось безсоння. Крім того, пошкодженим автомобілем користувались всі члени родини, щоб кожного дня добиратися до місця роботи з с. Кам`яні потоки до м. Кременчук, внаслідок спричиненої дорожньо-транспортної пригоди всі члени родини більше місяця вимушені були користуватись громадським транспортом. Також, позивач повинна була витрачати час на відновлення свого порушеного права - звертатися до адвоката, готувати документи тощо, тож розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у 5000 грн.

Попередній розмір судових витрат - 10992,40 грн (992 грн. 40 коп., судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 10 000 грн. на оплату правової (правничої) допомоги).

Ухвалою суду від 24.10.2022 року справу прийнято до провадження та призначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07.11.2022 року від відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній прохав відмовити у задоволення позову до них. Вказав, що 13.11.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «СКС PGO-42ПП», державний реєстраційний помер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_5 та належить ОСОБА_3 на праві власності, внаслідок якої майну позивача заподіяно шкоду.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0813186 (Поліс № АТ/0813186).

15.11.2021 року ПрАТ «УПСК» отримано від ОСОБА_5 повідомлення про страховий випадок та 01.02.2022 року - заяву від ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

25.11.2021 року, тобто у строки встановлені п. 34.2 ст. 34 Закону України, представником ПрАТ «УПСК» здійснено огляд пошкодженого транспортного «Scoda Oktavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та складено Акт огляду транспортного засобу. При даному огляді автомобіля був присутній ОСОБА_6 , заперечень щодо ступеню та кількості зафіксованих пошкоджень не мав, про що свідчить його підпис на акті огляду.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до звіту №13-D/10/22 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13.12.2021 р., проведеного на замовлення ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (з врахуванням ПДВ), складає 23 093,11 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (без врахуванням ПДВ) - 20 571,59 грн.

За приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395 (далі - Методика) встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу.

Так, відповідно до п. 7.38 Методики значення Ез (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб «Scoda Oktavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2010 випуску, тому лише за показником строку його експлуатації на момент ДТП (11,29 років на дату оцінки) наявні підстави для обрахунку та застосування коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до вимог п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно Ремонтної калькуляції № 0813186_А від 13.12.2021 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з ПДВ без урахування фізичного зносу складає 35 588,83 грн., в тому числі: вартість ремонтних робіт (Ср) - 7 964,0 грн., вартість матеріалів (См) - 6 563,45 грн., вартість складових, що підлягають заміні (Сс) - 21 061,38 грн.

Відповідно до розрахунку коефіцієнта фізичного зносу КТЗ значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) складових транспортного засобу «Scoda Oktavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 = 0,5933.

Звернули увагу суду, що у висновку експерта №69-21 від 29.11.2021 року, що наданий позивачем до суду, коефіцієнт фізичного зносу теж складає Ез=0,5933.

Таким чином, підставивши вихідні дані, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу (Сврз) складає: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез)

Сврз = 7964,0 грн. + 6563,45 грн. + 21 061,38 грн. грн. х (1 - 0,5933) = 23 093,11 грн. (в тому числі 2 521,52 грн. ПДВ).

При цьому, вартість ремонту автомобіля з врахуванням податку на додану вартість виплачується страховиком лише після надання документів про такі витрати.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 р. по справі № 206/5271/14-ц.

Оскільки позивач у заяві про страхове відшкодування просила здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо на свій рахунок і на час подання заяви не надала страховику докази про фактичне здійснення ремонту транспортного засобу у особи, яка є платником ПДВ, ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі вартості матеріального збитку, вирахувавши ПДВ на вартість матеріалів та складових частин.

У позовній заяві позивач просить здійснити виплату страхового відшкодування на підставі наданого нею акту виконаних робіт № 52319 від 16.12.2021 року СТО «Автоленд», проте даний акт також не містить інформації чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

ПрАТ «УПСК», керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 22, 29, 36 За України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням суми ПДВ) на підставі страхового акту № 036/037/017286/21/1 виплатило позивачу страхове відшкодування розмірі 20 571,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26070 від 10.08.2022 р.

Якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування, вона має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

17.11.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача - Головного управління Національної поліції в Полтавській області, згідно якого останні прохали позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Вказуючи, що 13 листопада 2021 року о 13 год. 20 хв. в м. Кременчук по проспекту Свободи, буд. 8А, водій ОСОБА_2 , керуючи службовим транспортним засобом «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Scoda Oktavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2022 у справі № 537/5922/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність ГУНП в Полтавській області, як власника автомобіля СКС PGO-42ПП, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст.1167 ЦК України.

Водій транспортного засобу «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є службовою особою ГУНП в Полтавській області та займає посаду оперуповноваженого ВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

Таким чином, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими та службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється за рахунок держави. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до пунктів 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, отже в разі доведення позивачем позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, грошові кошти повинні бути стягнуті з Державного бюджету України, а тому вважають, що Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області підлягає залученню у якості співвідповідача по вказаній справі.

Не погоджуються з аргументом відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», викладеному у відзиві, а саме, що якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування, вона має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування.

Повідомляють, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ГУНП в Полтавській області, як власника автомобіля «СКС РЯО-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 0813186). Відповідно до вказаного Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить сто тридцять тисяч гривень.

Отже, в даному випадку саме страхова компанія повинна нести матеріальну відповідальність в повному обсязі, оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП не перевищує суму, на яку було укладено Поліс.

Крім того вказують на необґрунтованість та недоведеність вимоги про стягнення моральної шкоди, так як наявність протиправного діяння ще не породжує абсолютного права на відшкодування моральної шкоди.

22.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивача вказує, що доводи відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо недоведеності завдання моральної шкоди не заслуговують на увагу так, як відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральна шкода не завдана. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли в наслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їм шкоди.

Також вважає недоцільним залучати у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, оскільки по перше норми ЦПК України не передбачають залучення співвідповідача за клопотанням відповідача, по-друге належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава, як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу якого відповідач зазначає порушником своїх прав, (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року по справі 242/4741/16-ц). Тож вважає, що саме Головне управління Національної поліції в Полтавській області має бути належним відповідачем щодо стягнення моральної шкоди.

Щодо позиції Головного управління Національної поліції в Полтавській області на аргументи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що у разі недостатності сплаченого відшкодування потерпілий має право звернутися до винної особи з вимогою щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, то в цілому підтримують позицію ГУНП в Полтавській області.

В судовому засіданні представник позивача - Захаров О.С. позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити з підстав викладених у позові відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області - Білько В.В. заперечував проти стягнення з них моральної шкоди, з підстав викладених у раніше направленому відзиві на позовну заяву.

В судове засідання відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» свого представника не направила, хоча про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена. При цьому, скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_2 підтримав думку представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Враховуючи, належне повідомлення про розгляд справи учасників справи які не з`явилися, та відсутність повідомлення про причин їх неявки, суд вирішив, провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 13 листопада 2021 року о 13 год. 20 хв. в м. Кременчук по проспекту Свободи, буд. 8А, водій ОСОБА_2 , оперуповноважений ВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, керуючи службовим транспортним засобом «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Scoda Oktavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2022 у справі № 537/5922/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Транспортний засіб «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ГУНП в Полтавській області. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ГУНП в Полтавській області, як власника автомобіля «СКС РЯО-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 0813186). Відповідно до вказаного Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить сто тридцять тисяч гривень.

Водій транспортного засобу «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є службовою особою ГУНП в Полтавській області, так як займає посаду оперуповноваженого ВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

Власником автомобіля «Scoda Oktavia А5», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

15.11.2021 року ПрАТ «УПСК» отримано від ОСОБА_5 повідомлення про страховий випадок та 01.02.2022 року - заяву від ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування.

25.11.2021 року, представником ПрАТ «УПСК» здійснено огляд пошкодженого транспортного «Scoda Oktavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та складено Акт огляду транспортного засобу. При даному огляді автомобіля був присутній ОСОБА_6 .. Як вбачається з акту заперечень щодо ступеню та кількості зафіксованих пошкоджень не вказав, при цьому його підпис на акті огляду відсутній.

Відповідно до звіту №13-D/10/22 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13.12.2021 р., проведеного на замовлення ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (з врахуванням ПДВ), складає 23 093,11 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (без врахуванням ПДВ) - 20 571,59 грн.

Згідно Ремонтної калькуляції № 0813186_А від 13.12.2021 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з ПДВ без урахування фізичного зносу складає 35 588,83 грн., в тому числі: вартість ремонтних робіт (Ср) - 7 964,0 грн., вартість матеріалів (См) - 6 563,45 грн., вартість складових, що підлягають заміні (Сс) - 21 061,38 грн.

Відповідно до розрахунку коефіцієнта фізичного зносу КТЗ значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) складових транспортного засобу «Scoda Oktavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 = 0,5933.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає Сврз = 7964,0 грн. + 6563,45 грн. + 21 061,38 грн. грн. х (1 - 0,5933) = 23 093,11 грн. (в тому числі 2 521,52 грн. ПДВ).

При цьому, сторонами не надано суду даних щодо повідомлення страховою компанією позивача, згідно документів, щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та наявності будь-яких претензій з даного приводу у позивача.

ПрАТ «УПСК», здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням суми ПДВ) на підставі страхового акту № 036/037/017286/21/1 виплатило позивачу страхове відшкодування розмірі 20 571,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26070 від 10.08.2022 року.

Для встановлення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за заявою ОСОБА_4 експертом було проведено авто товарознавче дослідження. Відповідно до висновку експерта №69-21 від 29.11.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дорівнює 39 751, 44 грн. При цьому, у висновку експерта №69-21, що наданий позивачем до суду, коефіцієнт фізичного зносу теж складає Ез=0,5933.

Згідно акту виконаних робіт №52319 від 16.12.2021 року СТО «Автоленд» про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту, та розрахункової квитанції від 16.12.2021 року, ремонт автомобіля «Scoda Oktavia А5», був виконаний за 33 500 грн. Даний акт не містить інформації чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Під час судового розгляду, сторонами не надано суду даних щодо надання позивачем страховій компанії доказів про фактичне здійснення ремонту транспортного засобу у особи, яка є платником ПДВ. При цьому страхова компанія здійснила випалу страхового відшкодування у розмірі матеріального збитку з відрахуванням ПДВ матеріалів.

Також сторонами не надано суду даних щодо подальшого вирішення питання відносно невідповідності суми сплаченого позивачу 10.08.2022 року страхового відшкодування страховою компанією та фактичними витратами за актами виконаних робіт від 16.12.2021 року.

Судом встановлено, що згідно пояснень представника позивача, ОСОБА_3 висновок експерта до страхової компанії «УПСК» направляла 29 або 30 листопада 2021 року, однак доказів цього представник не надав, вказавши, що копії документів у позивача не збереглися та такі дані у відділенні «Нової Пошти» зберігаються тільки 3 місяці.

Сторонами не надано суду належних доказів того, що страховик направив позивачу чи ОСОБА_4 звіт оцінки від 13.12.2021 року, а за поясненнями представника позивача, остання його не отримувала та що даний звіт у страховика не запитувала.

Тож, під час розгляду справи, достеменно встановити чи направляла позивач отримавши висновок експерта його страховику та чи направив страховик позивачу чи ОСОБА_4 звіт оцінки не виявилося можливим за відсутності доказів.

При цьому, враховуючи виплату 10.08.2022 страхового відшкодування та відсутність у сторін письмового листування суд вважає, що в цілому були відсутні комунікації між позивачем та страховиком щодо узгодження суми страхового відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку.

Згідно з коментованою ст. 1187 ЦК України особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Правила ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує.

Якщо власник передає транспортний засіб іншій особі в технічне управління без належного правового оформлення, то суб`єктом відповідальності є власник транспортного засобу. Якщо ж особа керувала транспортним засобом по довіреності (на правовій підставі), то на неї покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду, а не на власника.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може нести лише юридична особа або громадянин, що правомірно володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом на відповідній правовій підставі (здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав: договору оренди, довіреності тощо), використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріальна, або юридична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) об`єктами, які створюють підвищену небезпеку. У разі якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (без відповідної правової підстави, наприклад управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він повинен відповідати за шкоду заподіяну належним йому на праві приватної власності транспортним засобом.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. п.).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері врегульовано, зокрема Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно до пункту 34.1, 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно до пункту 35.1, 35.3 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Згідно до пункту 36.1, 36.2, 36.4, 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина водія ОСОБА_2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування (вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу автомобіля та з вирахуванням ПДВ на вартість матеріалів та складових) у розмірі 20571,59 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн та різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, визначену в розмірі 12928,41 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) зроблено висновок, що «всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають».

Тож, страховик отримавши від позивача заяву про страхове відшкодування де остання просила здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо на свій рахунок і не надала страховику докази про фактичне здійснення ремонту транспортного засобу у особи, яка є платником ПДВ, правильно здійснило вирахування ПДВ на вартість матеріалів та складових частин з виплати страхового відшкодування.

У постанові від 6 липня 2018 року по справі № 924/675/17 Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Тож доводи позивача щодо належності висновку експерта, як засобу доказування, обґрунтовані та вказаний висновок може братись за основу розрахунку шкоди.

При цьому суд бере до уваги, що позивач здійснив ремонт автомобіля дешевше ніж вказано у висновку експерта, а саме 33500,00 грн.

Таким чином, оскільки, згідно з висновком експерта від 29.11.2021 №69-21 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, завданого внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 складає 39751,44 грн. (фактично понесено витрат 33500 грн) перевищує виплачений розмір страхового відшкодування 20571,59 грн. (без ПДВ), то на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням.

Суд погоджується з доводами позивача, що за даних обставин розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, станом на 16.12.2021 року становить 12928,41 грн. із розрахунку 33500,00 грн. вартості відновлювального ремонту з ПДВ мінус 20571,59 грн. отриманого страхового відшкодування без врахування ПДВ до такого.

Між тим, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року по справі справа №756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 22 квітня 2021 року по справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20).

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Оскільки, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «СКС PGO-42ПП», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі трудових (службових) відносин з ГУНП в Полтавській області, відтак вказаний транспортний засіб не вибув із володіння його безпосереднього володільця - ГУНП в Полтавській області та знаходився у сфері його фактичного господарського впливу, а тому належним відповідачем є ГУНП в Полтавській області, з якого і слід було б стягнути на користь позивача різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 12928,41 грн.

Водночас, позивач таких вимог до ГУНП в Полтавській області не заявляє, а стягнення таких з ПАТ «УПСК» не підлягає, оскільки останні не є належним відповідачем.

Тож у задоволення даної вимоги суд відмовляє.

При цьому, суд знову зазначає, що, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що з моменту ДТП, вона була позбавлена можливості нормально користуватися автомобілем, який є її власністю, вона має родину що потребує наявності автомобіля, і після ДТП члени її родини вимушені були користуватися громадським транспортом, вона вимушена була ремонтувати пошкоджений автомобіль, через дану ситуацію у неї погіршилося самопочуття, почалося безсоння, також вимушена була звертатися до адвоката готувати документи.

З огляду на доведеність того факту, що внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2 який перебув у трудових (службових) відносинах з ГУНП в Полтавській області, відбулася ДТП, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що об`єктивно викликало у неї переживання та порушення звичного способу життя, вимагало часу та зусиль для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок ДТП наслідків, глибину моральних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного їй майна, факт часткового відшкодування страховою компанією завданої матеріальної шкоди, інших обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості, тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд визнає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є розмір 1000 грн.

При цьому суд також врахував, що позивач не перебувала за кермом авто під час ДТП, а тому моральна шкода їй була завдана наслідками ДТП (дискомфортом). Будь-яких доказів (медичних висновків, виписок, т.д.) щодо значного погіршення стану її самопочуття та лікування позивачем до суду не подано.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір у сумі 992,40 слід залишити на позивачу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно позовної заяви позивач понесла судові витрати, а саме: 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, а також очікує понести 10000,00 грн. на оплату правової (правничої) допомоги адвоката.

14.02.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про стягнення з відповідачів понесених судових витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн. Де останній вказав, що наразі позивач понесла витрати у розмірі 6200 грн та у майбутньому понесе ще 800 грн. На підтвердження витрат долучив договір, акти та квитанції.

29.05.2023 року представником позивача подано клопотання про відшкодування витрат, згідно якого останній прохав стягнути з відповідачів на користь позивача 12 000,00 грн витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Як вбачається з позовної заяви представником було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом даної справи, становить 992,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правову допомогу.

До позовної заяви був долучений ордер на надання правничої (правової) допомоги адвоката Захарова Олександра Сергійовича від 13.10.2022 року виданий ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 03.10.2022 року.

До заяви було долучено наступні докази: копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.10.2022 року укладений між адвокатом Захаровим Олександром Сергійовичем та ОСОБА_3 , акти виконаних робіт від 13.10.2022 року, 23.11.2022 року, квитанції від 03.10.2022 року, 23.11.2022 року на загальну суму 6200 грн, докази направлення такої заяви сторонам.

Суд зауважує, що надана копія договору та актів поганої якості, не увесь текст є читабельними.

Згідно п.5.1 Договору, гонорар адвоката за цим договором складає 8000 грн за надання правничої допомоги в суді І інстанції.

Згідно п.5.2. Договору безпосередньо надані послуги фіксуються в актах виконаних робіт, які направляються клієнту після їх фактичного надання та оплачуються протягом 3 днів після їх підписання сторонами.

Згідно актів (від 13.10.2022, 23.11.2022, 11.02.2023) прийому наданих послуг за договором від 03.10.2022 року виконаних робіт, (за подання позовної заяви, підготовки та подання відповіді на відзив, підготовка та подання клопотання про участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, участі у судовому засіданні 07.02.2023 року в режимі відеоконференції, підготовку заяви про стягнення судових витрат) за зазначений обсяг наданих послуг узгоджена сторонами винагорода виконавця за даними актами склала 2500 грн, 1200 грн, 2500 грн, тобто на загальну суму 6200 грн.

Згідно наданих квитанцій від 13.10.2022 року, 23.11.2022 року, 11.02.2023 року, ОСОБА_3 здійснила перерахування на суми 2500 грн, 1200 грн, 2500 грн. тобто на загальну суму 6200.

В подальшому (29.05.2023 року) представником позивача подано додаткову угоду від 31.03.2023 року до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2022 року згідно якої гонорар адвоката за цим договором становить 12 000 грн за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

Згідно доданих (29.05.2023 року) актів (від 27.02.2023, 30.03.2023, 10.05.2023) прийому наданих послуг за договором від 03.10.2022 року виконаних робіт, додаткової угоди від 31.03.2023 року до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2022 року (участь в судовому засіданні 27.02.2023 року, 30.03.2023 року, 10.05.2023 року) за зазначений обсяг наданих послуг узгоджена сторонами винагорода виконавця за даними актами склала 1500 грн, 1500 грн, 1500 грн, тобто на загальну суму 4500 грн.

Згідно наданих (29.05.2023 року) квитанцій від 27.02.2023 року, 31.03.2023 року, ОСОБА_3 здійснила перерахування на суми 1500 грн, 1500 грн, тобто на загальну суму 3000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.

У тексті Договору відсутні чіткі умови (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, теж, саме відсутнє і у актах виконаних робі до договору, де лише вказані кінцеві суми.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, участь у судових засідання представник брав у режимі відеоконференції, тривалість яких була не значною, докази фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу маються на суму 9200 грн. а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума - 9200 грн.

При цьому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, тож з відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області слід стягнути половину, судових витрат а саме 4600 грн. яка і підлягає до стягнення.

Тож враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 133,137, 138 141, 263, 265, ЦПК України, ст. ст. 11, 22, 993,1166, 1187, 1191,1194, ЗУ «Про страхування», суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Головного управління Національної поліції в Полтавській області, за участі третьої особи ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (адреса: Полтавська область, м. Полтава, вул. Пушкіна 83, ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) - 1000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок ДТП та 4600 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини вимог позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 06.06.2023 року.