Номер провадження: 22-ц/813/5677/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23879/21

Номер провадження: 22-ц/813/5677/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участі секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Одеський національний медичний університет,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Одеського національного медичного університету про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси постановлену у складі судді Науменка А.В., 28 березня 2023 року, повний текст ухвали складений 03 квітня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заявипро визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню

В березні 2023 року Одеський національний медичний університет звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати виконавчий лист, виданий на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року у справі №522/23879/21, в частині стягнення з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 219 989,91 грн. таким, що не підлягає виконанню частково, встановивши суму, яка підлягає стягненню у розмірі 137 612,12 грн..

Одеський національний медичний університет обґрунтовує вимоги заяви тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року у справі № 522/23879/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету «Про звільнення ОСОБА_1 » № 336-л від 23.06.2021 року. Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету «Про звільнення ОСОБА_1 » № 493-л від 09.09.2021 року. Стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.07.2021 року по 23.11.2022 року, в сумі - 219 989,91 грн..

21.02.2023 року на виконання вищевказаного рішення від 23.11.2022 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист про стягнення з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі - 219 989, 91 грн., встановивши факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 в період з 26.07.2021 року по 23.11.2022 року.

06.06.2022 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення в іншій справі № 522/23430/21, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.09.2021 року по 11.11.2021 року, в розмірі - 82 377,79 грн..

Відтак заявник відзначає, що в даних справах сторони одні й ті самі, позивачка ОСОБА_1 в позовах по обом справам просила стягнути з Одеського національного медичного університету середній заробіток за періоди вимушеного прогулу, які частково накладаються один на одного (Т. 6, а. с. 1 - 5).

Короткий зміст заперечення на заяву про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню

В запереченнях на заяву про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню ОСОБА_1 просить в задоволенні заяви відмовити. Зазначає, що у справах № 522/23879/21 та № 522/23430/21 зазначені різні підстави та предмети позовів. Представництво відповідача в даних справах здійснювалось однією й тією ж особою, яка була обізнана щодо змісту позовних вимог та розрахунку сум, про стягнення яких просила позивачка. Стягувачка зазначає, що обставини відносно стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягали встановленню під час розгляду справи по суті, а не на стадії виконання судового рішення. Відсутність апеляційного оскарження рішення від 23.11.2022 свідчить про згоду відповідача з ним, у тому числі, з присудженими виплатами (Т. 6, а. с. 53 - 57).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2023 року задоволено вищевказану заяву представника відповідача Одеського національного медичного університету про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №522/23879/21 в частині стягнення з Одеського національного медичного університету суми у розмірі 82 377,79 грн., який був виданий на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року щодо стягнення з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 219 989,91 грн..

Ухвала суду мотивована тим, що рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21 є виконаним у повному обсязі - виплачено стягнутий середній заробіток у сумі - 82 377,79 грн., а виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 23.11.2022 у справі № 522/23879/21 передбачає повторне стягнення середнього заробітку у сумі - 82 377,79 грн. за той же проміжок часу, що не відповідає принципу розумності та справедливості. У зв`язку з вищевикладеним, суд встановив, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 23.11.2022 у справі № 522/23879/21 є таким, що частково не підлягає виконанню, а саме в частині стягнення суми у розмірі - 82 377,79 грн.. Тобто, стягненню за даним виконавчим листом підлягає сума в розмірі - 137 612, 12 грн. = 219 989, 91 грн. - 82 377, 79 грн. (Т. 6, а. с. 68 - 71).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню. Розгляд справи проводити за її відсутності.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не звернув уваги, що ОНМУ виконав обов`язок зі сплати їй грошових котів, який виник у нього на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2022 року у справі №522/23430/21, а не на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року у справі №522/23879/21; 2) суд першої інстанції не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що підстави та предмет позову у справах №522/23430/21 та №522/23879/21 є різними; 3) суд повторно, у поза процесуальний спосіб, розглянув питання щодо періоду, за який ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та суми грошових коштів, які належить стягнути на її користь; 4) судом не встановлено виконання ОНМУ обов`язку, який виник у нього на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року у справі №522/23879/21 (Т. 6, а. с. 75 - 79).

Позиція заявника в суді апеляційної інстанції

Одеський національний медичний університет у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Зазначає, що судом було вірно встановлено, що в рішеннях у справах №522/23430/21 та №522/23879/21 сторони одні й ті ж самі. Позивачка ОСОБА_1 в обох позовних заявах просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дані рішення набрали законної сили, та у справі №522/23430/21 було виконано. Судом вірно було встановлено, що час вимушеного прогулу співпадають у період - з 09.09.2021 року по 11.11.2021 року. Саме за цей період ОНМУ вже було сплачено середній заробіток на підставі рішення суду від 06.06.2022 року у справі №522/23430/21. Стягнення середнього заробітку в сумі 82 377,79 грн. за той же проміжок часу не відповідає принципу розумності та справедливості (Т. 6, а. с. 91 - 95).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2023 року(Т. 6, а. с. 73 - 73 зворотна сторона).

02.05.2023 року від Одеського національного медичного університету надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 6, а. с. 91 - 95).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.05.2023 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 6, а. с. 104).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 , діюча в інтересах Одеського національного медичного університету, просила, апеляційну скарги залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеського національного медичного університету, в якому просила стягнути з Одеського національного медичного університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 139 127,12 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2022 року у справі № 522/23430/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 09 вересня 2021 року по 10 листопада 2021 року, в розмірі - 82 377,79 грн.. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, у сумі - 38 443,02 грн.. Стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4 200 грн.. Стягнуто із Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі - 823,77 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2022 року у справі № 522/23879/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету від 23.06.2021 року № 336-л «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету від 09.09.2021 року № 493-л «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника художнього на 1,0 ставки Центру студентської творчості Одеського національного медичного університету. Стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 219989,91 грн.. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

На підтвердження виконання рішення суду від 06.06.2022 у справі № 522/23430/21 заявником надано копії платіжних доручень: - № 1729 від 23.06.2022; - № 1747 від 23.06.2022; - № 1725 від 23.06.2022; - № 1727 від 23.06.2022; - № 2369 від 02.08.2022; - № 2368 від 02.08.2022; - № 2366 від 02.08.2022; - № 2367 від 02.08.2022.

У справі № 522/23879/21 судом встановлено факт вимушеного прогулу ОСОБА_1 в період - з 26.07.2021 по 23.11.2022. Стосовно виконання рішення по справі № 522/23879/21 стягувачем ОСОБА_1 відзначено, що останнє виконано лише в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Дане твердження боржником не заперечується.

Виникли правовідносини щодо визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виконання рішення суду необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебували дві справи та було вирішено спір між сторонами. Позивачка ОСОБА_1 в обох позовних заявах просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення суду по цим справам набрали законної сили, а рішення у справі № 522/23430/21 було виконано.

За результатами розгляду позовних заяв були встановлені наступні періоди вимушеного прогулу ОСОБА_1 та вирішено стягнути середній заробіток за їх час:

- у справі № 522/23430/21 з 09.09.2021 по 11.11.2021 (вимушений прогул, за весь час якого працівникові виплачується середній заробіток, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП України);

- у справі № 522/23879/21 з 26.07.2021 по 23.11.2022 (вимушений прогул, за час якого працівникові виплачується середній заробіток, при винесенні рішення про поновлення на роботі, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

З вищевказаного встановлено, що в рамках вищезазначених справ частково співпадають часові межі вимушеного прогулу, а саме - з 09.09.2021 року по 11.11.2021 року.

Відповідно до наданих ОНМУ платіжних доручень, встановлено, що останнє в рамках виконання рішення від 06.06.2022 року у справі №522/23430/21 вже сплатило середній заробіток у розмірі 82 377,79 грн..

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно до правового висновку Верховного суду, викладеного у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду «вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника».

Отже, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

А середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року по справі №686/20491/18 вказано: «Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату».

Тому з огляду на вказане, стягнення з Одеського національного медичного університету середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період - з 09.09.2021 року по 11.11.2021 року в розмірі 82 377,79 грн., який співпадає по двом справами, покладе на останнього подвійне стягнення за той же самий проміжок часу та буде неспівмірним з правами працюючих працівників, які отримують одну заробітну плату.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 червня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе