Справа № 201/5694/22
Провадження № 2/201/175/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Турбаївській М.В.

за участю представника позивача адвоката Галкіна М.Г.

представника відповідача адвоката Боровик Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17.08.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.10.2021 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір оренди. Відповідач належним чином умови договору оренди від 01.10.2021 не виконував, орендних платежів в повному обсязі не здійснював, здійснивши лише два платежі на загальну суму 10 000,00 грн. (що підтверджується випискою за 23.01.2022 та випискою за 13.02.2022) та після закінчення строку договору оренди від 01.10.2021 об`єкт оренди станом 15.08.2022 не повернув. У зв`язку з закінченням строку оренди позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення майна та сплати заборгованості. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем складає 54 115,84 грн., що включає в себе 30 000,00 грн. заборгованості за оренду (за період жовтень 2021 року, листопад 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року), інфляційне збільшення за період прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 3 704,46 грн., 3 (три) проценти річних від простроченої суми у розмірі 411,38 грн., неустойка у розмірі 20 000,00 грн (за червень 2022 року, липень 2022 року), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача а також судові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.08.2022 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів.

До суду 29 вересня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою судді від 29 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Відповідач скористався правом на подання відзиву в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач сплачувала орендну плату та не користувалась вказаним приміщенням з березня 2022 року, повідомляла завчасно позивача про наміри розірвати договір, позивач в свою чергу ухилявся від прийняття приміщення та складання акту приймання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт того, що в лютому 2022 року відповідач звільнила спірне приміщення, а на початку березня 2022 року про це був складений відповідний акт.

Крім того, свідок ОСОБА_5 наголосила на тому, що відповідач віддала їй ключ від приміщення, як його співвласниці.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належить на праві власності нерухоме майно, що складається з 1/2 частки квартири, загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: 1,2-коридори, 3-туалет, 4-кухня, 5,6,7- житлові кімнати, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №271728769 від 25.08.2021.

01.10.2021 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір оренди.

Відповідно до п.1.1. договору оренди від 01.10.2021 в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 82,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , надалі іменується «Квартира», та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Пунктом 3.1. договору оренди від 01.10.2021 визначено - квартира, що орендується, передається орендодавцем та приймається орендарем під час підписання цього договору. Відповідно до п.5.1. договору оренди від 01.10.2021 визначено, що розмір місячної орендної плати складає: 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.). Згідно н.5.2 договору оренди від 01.10.2021 орендна плата сплачується орендарем не пізніше 5 числа кожного наступного місяця. Відповідно до 5.8. договору оренди від 01.10.2021, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення квартири за актом прийому-передачі включно. Пунктом 10.3. договору оренди від 01.10.2021 строк цього договору починає свій перебіг з 01.10.2021 року та закінчується 31.05.2022.

Відповідно до п.п. 10.6 вищевказаного договору оренди орендодавець має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за два місяці наперед, орендар має право розірвати договір попередивши іншу сторону за один місяць наперед, в якій формі необхідно провести попередження не вказано (усно чи письмово).

Відповідно до п.п. 8.1.2. сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору.

Крім того, інша 1/2 частина спірної квартири належить ОСОБА_5 , яка дозволила відповідачу безоплатно користуватися своєю 1/2 частиною квартири. Квартира в натурі не розділена, тому визначити яка частина (кімната або частина кімнат належать та кому саме неможливо).

Позивачем на Вайбер відповідача було направлено фото картки Приват Банку з номером НОМЕР_1 для здійснення оплати за оренду приміщення, замість тієї, що вказана у договорі оренди від 01.10.2021. Оскільки відповідно до п.п.5.9. договору оренди сторони можуть узгодити іншу форму розрахунку, відповідач не заперечувала та всі оплати за договором оренди починаючи з жовтня 2021 року і по лютий 2022 року включно здійснювала саме на зазначений вище номер картки позивача, в тому числі і ті дві оплати (за січень, лютий 2022 року) проведені за оренду квартири.

У зв`язку з виниклими сімейними обставинами у відповідача відпала необхідність в оренді 1/2 частини квартири позивача, у зв`язку з чим, в 09.02.2022 вона зв`язалася засобом телефонного зв`язку з позивачем та попередила його про проведену оплату за лютий 2022 року, про розірвання договору оренди з березня 2022 року з її боку в односторонньому порядку відповідно до п.п. 10.6. договору оренди та попросила прийти для складання акту прийому-передачі приміщення та віддати йому комплект ключів у відповідності до п.п. 5.8 договору оренди. Позивач не погодився з розірванням договору, нічим не мотивуючи.

Після початку бойових дій в країні, позивач вирішила звільнити орендовану квартиру раніше і наприкінці лютого 2022 року перенесла з орендованої квартири АДРЕСА_3 до сусідньої квартири АДРЕСА_4 , юридичною власницею якої вона є, все її обладнання, запросила до орендованої квартири другу співвласницю - ОСОБА_5 та двох свідків для обстеження орендованого приміщення, складання акт у прийому-передачі, підписання його та передачі ключів ОСОБА_5 .

Даний факт знайшов своє підтвердження під час судового розгляду при допиті свідків.

Після вказаної події, позивач вважала договір розірваним, майно переданим і перестала сплачувати орендну плату. Відповідач написала лист позивачу та повідомила його, що виїхала з орендованого приміщення та передала ключі співвласниці квартири ОСОБА_5 , оскільки він від зустрічі та складання акту ухилявся.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 3 ст. 651 визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 3 ст. 651 визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, з 01.03.2022 відповідач не користується орендованою квартирою, за час користування квартирою нею всі кошти сплачені у повному обсязі, передала по акту прийому-передачі квартиру, тому не має обов`язку нести штрафні санкці і відповідно до п.п. 8.1.2. договору оренди від 01.10.2021, крім того, вжила всіх залежних від неї заходів, щодо належного виконання договору.

Відтак, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 598, 610, 625, 903 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В. Батманова