КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 365/82/20

29 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петенак Володимира Івановича на рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Хижного Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Згурівської селищної ради Київської області, третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Згурівської селищної ради Київської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд:

- встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась до 01 січня 2004 року ОСОБА_1 в результаті постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 на момент її смерті та ведення з нею спільного господарства;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало ОСОБА_5 і посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), площею 3,9600 га, яка розташована в межах Згурівської селищної ради Київської області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме, одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (врем?янку), ліву половину сараю, половину погреба та на частину присадибної земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості;

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 складений на ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. від 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 861 від 31.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ківало І.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , щодо домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати на користь ОСОБА_1 із незаконного володіння ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зазначене домоволодіння з присадибною ділянкою, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_5 . Вона є спадкоємцем, оскільки доглядала за останньою, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом з матір`ю.

До складу спадщини входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1, площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради.

Також до складу спадщини входить частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка була виділена ОСОБА_5 при розлученні з батьком позивача ОСОБА_6 , відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с.Леніна Згурівського району ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно. Виділення частин житлового будинку в натурі не відбулось. Фактично у половині домоволодіння, виділеній ОСОБА_5 , проживала позивачка, разом з хворою матір`ю, вела з нею спільне господарство та доглядала її до моменту смерті. ОСОБА_6 проживав у іншій частині будинку разом з іншою дружиною.

Позивачка фактично вступила у спадщину, яка відкрилась після смерті матері, проте заяву нотаріусу не подавала.

Позивач не оформала спадщину за домовленістю з батьком, оскільки останній обіцяв залишити їй у спадок іншу частину майна, отже, оформлення спадщини мало б місце одразу після обох батьків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 після смерті якого відповідачу ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом на все майно померлого. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087. Відповідач ОСОБА_2 спадщину прийняла.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно оформила спадщину не лише на майно покійного ОСОБА_6 , а й на частину успадкованого позивачкою майна, яке належало померлій ОСОБА_5 , а саме одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (времянка), ліву половину сараю, половину погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості.

ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які мають бути визнані судом недійсними, оскільки з кінця липня, початку серпня 2018 року ОСОБА_6 втратив почуття реальності та перебував у неадекватному стані, і не усвідомлював своїх вчинків, а відтак, заповіт вчинений особою, яка не усвідомлювала своїх дій і його волевиявлення не відповідало волі.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петенак В.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимогскасувати та ухвалити нове судове рішення про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання за позивачем права власності у порядку спадкування земельної ділянки та частини домоволодіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, витребування на користь позивача з незаконного володіння домоволодіння з присадибною ділянкою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судді було заявлено відвід, і підстави його відводу були обґрунтованими, однак він, розглянувши сам відносно себе таку заяву, залишив її без задоволення, а законні доводи позивача протиправно проігнорував. Посилаючись на положення п. 2 ч. 3 с. 376 ЦПК України, представник позивача вважає, що наявні підстави для обов`язкового скасування рішення суду.

Вказував, що суд встановивши той факт, що встановивши умови визначені ст.. 549 ЦК України 1963 року, а саме фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном повинен був частково задовольнити позовні вимоги про визнання права власності позивача у порядку спадкування на майно, яке належало ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу управління або володіння спадковим майном.

Посилався на те, що суд безпідставно не врахував надані позивачем докази на підтвердження обставин викладених у позові, зокрема: довідку виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 07 травня 2019 року № 1190 щодо прийняття спадщини позивачем, акт розподілу майна мешканців від 26.06.1998 року, акт депутатського обстеження від 18 квітня 2019 року.

Також посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 не мала права успадковувати і отримувати свідоцтво на всю частину будинку і присадибну ділянку, а мала право лише на ту частину, яка належала покійному ОСОБА_6 . Відтак, незаконне успадкування майна відповідачем ОСОБА_2 і подальша його реалізація ОСОБА_7 не може оцінюватися як вираження волі її власника, що відповідно до ст.. 388 ЦК України дає підстави для витребування майна від добросовісного набувача.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення позивача та її представника позивача, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 75 - копія свідоцтва про смерть).

ОСОБА_5 належала земельна частка (пай), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1 (т. 1 а.с. 72-73 - копія сертифіката).

Згідно з актом обстеження від 18.04.2019 року за участю депутата Чубука О.І. після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , її дочка ОСОБА_1 , є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном матері шляхом проживання, користування майном та присадибної земельної ділянки, доглядом за спадковим будинком, проведенням косметичних ремонтів у будинку в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 67 - копія довідки виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 07.05.2019 № 1190, т. 1 а.с. 68 - копія акта обстеження).

15 липня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву до органів нотаріату України про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 69 - копія заяви).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований 03.07.2004 року Жовтневою сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 2 (т. 1 а.с. 168 - копія свідоцтва про одруження).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 74, 170 - копія свідоцтва про смерть, т. 1 а.с. 171,172 - копія лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті).

З висновку по факту смерті ОСОБА_6 встановлено, що смерть останнього була природною, в даному випадку відсутні будь-які ознаки злочину чи правопорушення, передбаченого діючим законодавством України.

ОСОБА_6 в період з 01.07.2015 по 31.08.2018 не перебував на лікуванні в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни (т. 2 а.с. 7, 90 - повідомлення).

Інформація про проходження лікування ОСОБА_6 в КНП «Яготинська центральна районна лікарня» Яготинської міської ради відсутня (т. 2 а.с. 76 - повідомлення).

ОСОБА_6 за період часу з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «ББЛІЛ» не перебував (т. 2 а.с. 83 - повідомлення).

ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» не перебував, за амбулаторною допомогою не звертався (т. 2 а.с. 85 - повідомлення).

ОСОБА_6 до КНП «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував, довідка про смерть патологоанатомом не виписувалась (т. 2 а.с. 98 - повідомлення).

ОСОБА_6 в терміни з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «Згурівська ЦРЛ» не перебував. Медична документація на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутня (т. 3 а.с. 158 - повідомлення).

02.07.2018 року ОСОБА_6 був обстежений та взятий на облік лікарем онкологом. Встановлений діагноз: анонімна пухлина (невстановленої первинної локалізації) з метастазами в L2 (другий поперековий) хребець. При обстеженні - стан важкий, виражений больовий синдром, положення в ліжку вимушене, самостійно не пересувається. Призначене симптоматичне лікування. Спеціальне лікування не показане. Медична документація на ОСОБА_6 в КНП «Згурівська лікарня Згурівської селищної ради» відсутня (т. 4 а.с. 40 - повідомлення, т. 4 а.с. 41- 42 - ксерокопія виписки з журналу «Диспансерного обліку» № 28).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087 (т. 1 а.с. 189 - копія заповіту).

Після смерті ОСОБА_6 його дружині ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все майно померлого, відповідач спадщину у встановленому законом порядку прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 ні до спадкоємців померлого за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині, не належить. Відповідач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем померлого (т. 3 а.с. 108-151 - копія спадкової справи № 9/2019 до майна померлого ОСОБА_6 ).

ОСОБА_1 було відмовлено державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. у прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки все своє майно ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла. В свою чергу, позивач не належить ні до спадкоємців за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (т. 1 а.с. 70 - копія нотаріальної відмови).

Державним нотаріусом Саркісян О.М. на ім`я ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом померлого ОСОБА_6 , видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1112 від 03.07.2019, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0008, площею 0,306 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :07:003:0009, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на житловий будинок під літерою «А-1» з господарськими будівлями: веранда під літерою «а», прибудова під літерою «а1», ганок, літня кухня під літерою «Б», веранда під літерою «б», сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», погрібник під літерою «Ж», погріб під літерою «З», сарай під літерою «Е», гараж під літерою «Є», колодязь під « № 2», огорожа під «№ 5». Ворота під хвірткою під « № 3», ворота під « № 6», за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 142-145 - копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом).

Згідно записів будинкової книги у будинку за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті був зареєстрований ОСОБА_6 , також в будинку була зареєстрована ОСОБА_2 з 07.10.2004 року по 31.07.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться. Свідоцтво про право власності на будинок видане Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинсьому бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96 (т. 1 а.с. 157-164 - копія будинкової книги, т. 3 а.с. 125). Реєстрація місця проживання також підтверджується довідкою виконкому Згурівської селищної ради від 16.02.2013 року № 774 (т. 1 а.с. 169 - копія довідки).

Відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с. Леніна Згурівського району ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 виділено, як частка у спільному майні подружжя, наступне майно, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно (т. 1 а.с. 71 - копія акта).

31 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстрований приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 31 липня 2019 року та зареєстровано в реєстрі за № 861. Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_7 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідна інформація, номер запису про право власності 32624238 (т. 1 а.с. 98-103 - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, т. 2 а.с. 79 - копія витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, т. 2 а.с. 80-82 - копія договору купівлі-продажу житлового будинку).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено актовий запис про смерть № 191 від 18 травня 2021 року (т. 2 а.с.270 - копія актового запису про смерть).

Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв ОСОБА_3 , інший спадкоємець ОСОБА_4 від спадщини відмовилась на користь ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 7-69 - копія спадкової справи № 225/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців.

В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Положення ст. 549 ЦК України 1963 року визначали два шляхи прийняття спадщини, а саме фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Постійне проживання разом з померлим та ведення спільного господарства у розумінні ст. 549 ЦК України 1963 року не має наслідок прийняття спадщини.

При цьому, ні житловий будинок, ні присадибна земельна ділянка до складу спадщини померлої ОСОБА_5 не входять.

Оскільки прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 не встановлено, суд обгрунтовано не вбачав можливості визнати за позивачем право на спадщину у вигляді земельної частки (паю), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1.

Право власності на житловий будинок було набуто ОСОБА_6 в результаті приватизації житла згідно рішення виконкому Згурівської селищної ради від 13.09.1998 року за № 331, та видано свідоцтво про право власності на будинок Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинському бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96.

Право власності набуто ОСОБА_6 та зареєстровано за ним у порядку, визначеному законодавством чинним на час набуття у власність, вже після смерті ОСОБА_5 .

Підстави стверджувати, що вказаний житловий будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відсутні.

Оскільки власником вказаного будинку є ОСОБА_6 , відтак зазначене майно входить до складу спадщини ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги акт розподілу, оскільки не свідчить про розподіл житлового будинку між власниками та про виділення у власність ОСОБА_5 частини будинку. Крім того, вказаний акт складений до приватизації житлового будинку.

Земельні ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 099852 належали на праві приватної власності ОСОБА_6 та були набуті ним в процесі приватизації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Стеттею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Зміст ст. 1253 ЦК України дозволяє виділити три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст. 1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст.1252 ЦК. Таким чином, закон вимагає підписання заповіту свідками лише якщо заповіт підпадає під регулювання норм абзацу третього ч.2 ст.1248 та частин 1 - 6 ст.1252 ЦК. В усіх інших випадках залучення свідків не є обов`язковим, і здійснюється лише на вимогу заповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив пленум ВСУ у п.27 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів відповідачу ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого першої черги за законом, до спадкоємців за заповітом чи до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не належить, відтак до спадкування після смерті батька, з огляду на прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом, не закликалася.

Доказів того, що на час складання заповіту волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало його волі не знайшло свого підтвердження. Стороною позивача не надано доказів того, що через хворобливий стан ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак не мав волевиявлення на складання заповіту на користь ОСОБА_2 .

Призначена судом за клопотанням сторони позивача посмертна комплексна судово-медична та судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_6 проведена не була у зв`язку із ненаданням для її проведення оригіналів медичної документації про стан здоров`я ОСОБА_6 як мінімум за останні 5-10 років до дня настання його смерті.

Допитані в ході судового розгляду свідки, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , підтвердили, що перед складанням заповіту та в день його складання ОСОБА_15 був при свідомості, чітко висловлював бажання на заповідання свого майна ОСОБА_2 та усвідомлював наслідки складання такого заповіту.

Таким чином, суд обгрунтовано встановив відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги є недоведеними, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 липня 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петенак Володимира Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий: Судді: