ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Чернівці Справа № 713/2441/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження:

- заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місць відвідування (знаходження) ОСОБА_1 ;

- заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з нею, включаючи засоби телефонного зв`язку, соціальні мережі;

- заборонити відвідувати її місце проживання за адресою АДРЕСА_1 та будь-коли заходити на територію зазначеного домогосподарства.

В обґрунтування заяви вказувала, що з ОСОБА_2 вони з 13.10.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02.10.2018 року згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області.

Сторони від шлюбу мають 7 дітей.

ОСОБА_2 систематично, починаючи з 2005 року вчиняв стосовно заявниці домашнє насильство.

Наголошувала, що з серпня 2021 року сторони знову почали проживати разом з урахування наявності спільних дітей, проте, не дивлячись на те, що відносно ОСОБА_2 виносився обмежувальний припис, він і надалі чинить домашнє насильство, що доводиться неодноразовим притягненням останнього до адміністративної відповідальності.

Провадження №22-ц/822/825/23

Надалі ОСОБА_2 згідно вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.04.2023 року, який залишений без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 15.06.2023 року, було затверджено мирову угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим, укладену 21.04.2023 року у кримінальному провадженні №0000120 від 06.08.2023 року. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Однак, після винесення обвинувального висновку ОСОБА_2 на шлях виправлення не став та 02.08.2023 року, а потім і 04.08.2023 року вчинив над ОСОБА_1 психологічне та фізичне насильство, що підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №140569 та ВАВ №140568 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

09.08.2023 року стосовно ОСОБА_2 поліцейським було винесено терміновий заборонний припис серії АА 379922, згідно якого останнього зобов`язано у період з 09.08.2023 року по 19.08.2023 року залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено входити та перебувати у місці проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, та виходячи з того, що ОСОБА_2 не виконує припис та систематично вчиняє домашнє насильство, - просила видати обмежувальний припис.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Видано обмежувальний припис заборонено кривднику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : наближатися на відстань менше 50 м до постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване по АДРЕСА_1 .

Обмежувальний припис видано строком на 6 міс. Про видачу обмежувального припису кривднику інформовано Вижницький РВП ГУНП в Чернівецької області для взяття громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на профілактичний облік, а також Вижницьку районну військову адміністрацію Чернівецької області та Вижницьку міську раду Вижницького району Чернівецької області.

Не погодившись із наведеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його незаконним.

На думку апелянта, суд зіслався на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.11.2021 року та 10.08.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, однак це є помилковим, оскільки такі погашені.

Є неприпустимим посилання на постанову суду від 30.08.2023 року у справі №713/2530/23, яка не набрала законної сили.

Вважає, що не може мати статусу кривдника, так як спільно проживає з ОСОБА_1 у громадянському шлюбі.

Крім іншого, вказує на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд заяви, просить рішення суду скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.08.2023 року (справа №713/2530/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства та така набрала законної сили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального права, про те ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 суд вірно зазначив, що з огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, яке незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності систематично чинить ОСОБА_2 щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується з викладеними висновками суду, однак вважає, що суд дійшов таких з порушенням прав зацікавлених осіб брати участь у вирішенні питання, які стосуються їх прав та обов`язків, виходячи з наступного.

Щодо можливості перегляду справи за відсутності апелянта ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року №10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» АТ «Укрпошта» є національним оператором поштового зв`язку.

ЗУ «Про поштовий зв`язок» визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абз.4 п.8 «Правил надання послуг поштового зв`язку».

За приписами п.82 вказаних Правил рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка».

Апеляційний суд зазначає, що право бути належним чином повідомленим про дату та час слухання не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження. При цьому направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, зокрема, суду (схожий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Так, виконуючи вимоги процесуального законодавства судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 (апелянту) на зазначену ним в апеляційній скарзі адресу було направлено 03.11.2023 року повідомлення про виклик в судове засідання, яке призначено було на 10:00 год 23 листопада 2023 року, однак конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.73) і, як наслідок, судом прийнято рішення про відкладення розгляду справи та направлення повідомлення про виклик до суду повторно, однак, як вбачається з перевірки статусу відстеження на офіційному сайті «Укрпошта» - відправлення не вручене під час доставки, причини не вказані.

Наведені обставини розцінюються судом апеляційної інстанції як належне повідомлення ОСОБА_2 , який сам ініціював розгляд справи в суді апеляційної інстанції та повинен був цікавитися ходом розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ч.1 ст.44 ЦПК України покладає на учасників справи та їх представників обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, зловживання такими не допускається.

Відповідно до п.6 та п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Суд зауважує, що до повноважень апеляційного суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до вимог ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає за необхідне зазначити, що, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, а в подальшому, відправляючи на адресу суду заперечення на відзив, ОСОБА_3 мав цікавитися результатами розгляду його апеляційної скарги та враховувати процесуальні строки на її розгляд. Водночас, строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, яка подала апеляційну скаргу, вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з такою ухвалою протягом цього строку.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain; заява №11681/85) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони у справі зобов`язані проявляти зацікавленість процесом її розгляду.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що судом вжито всіх передбачених процесуальним законом заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про час, дату і місце судового засідання та можливості розгляду справи у його відсутності.

Обставини справи.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 13.10.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.10.2018 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилося семеро дітей (а.с.6-7, 25-26).

З копії рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.03.2018 року по справі №713/462/18 вбачається, що заяву ОСОБА_1 було задоволено. Видано обмежувальний припис щодо заборони кривднику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та заборонити наближатися на відстань менше 50 метрів до її місця проживання. Обмежувальний припис видано строком на 6 міс (а.с.3-5, 21-24).

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.04.2023 року, який залишено без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 15.06.2023 року по справі №713/481/23, затверджено угоду про примирення, укладену 21.04.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000120 від 06.08.2022 року між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 . Визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт (а.с.27-32).

Матеріали справи також містять протоколи про адміністративне правопорушення Серії ВАВ №140568, та №140569 від 09.08.2023 року про вчинення ОСОБА_2 02.08.2023 року та 04.08.2023 року адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.14-15).

09.08.2023 року видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 10 діб, що підтверджується копією такого серії АА №379922 (а.с.16).

Що стосується доводів з приводу неповідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, то колегія суддів вказує наступне.

За приписами ч.1-2 ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Як вбачається з матеріалів справи 28.08.2023 року ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області винесено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття окремого провадження за заявою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено на 12:00 год 31.08.2023 року (а.с.33). Також, в матеріалах міститься лист на адресу, крім інших, й ОСОБА_2 , про те відсутні докази його направлення.

Так, відповідно до змісту ч.1-6 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч.1-6 ст.130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

За змістом п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належного направлення повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право позивача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів також констатує, що при застосуванні судом процесуальних вимог щодо дотримання строків розгляду справи (в даному випадку 72 години) щодо належного повідомлення зацікавленої особи про розгляд справи, то перевагу необхідно надавати саме належному повідомленню (ч.5 ст.128 ЦПК України), що відповідатиме забезпеченню доступу до суду, що гарантовано ст.6 Конвенції. Про те, у випадку вирішення питання про безпеку життя та здоров`я учасників справи перевагу над належним повідомленням, на думку колегії суддів, має саме безпека учасників. Тобто, якби суд виконав вимоги процесуального закону і направив повідомлення про розгляд справи усім зацікавленим особам, проте не дочекався відомостей про отримання такого і розглянув звернення у встановлені законом 72 години, то перевага запобігання загрози життю та здоров`я заявника над дотриманням ч.5 ст.128 ЦПК України є очевидною.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Що стосується доводів апелянта по суті спору.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п-ми 3, 14 та 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч.2 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.10 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

У п.9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

В силу п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі №711/3693/22 зазначено, що: «…обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.

Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками…».

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…».

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

Заявниця, звернувшись до суду, мала на меті вжити заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди постраждалої особи. Оцінка ризиків існує за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення насильства, що виходить зі свідчень заявниці, письмових доказів, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють небезпеку для цієї особи та дитини. Фактор небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства визначений судом за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання негативних наслідків у подальшому, в разі вчинення домашнього насильства

Крім того, факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявниці підтверджується постановами про адміністративні правопорушення та вироком суду, які набрали законної сили, а тому видача такого припису направлена на забезпечення її першочергової безпеки.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, колегія суддів вважає, що заявницею доведено наявність обставин, які відповідно до положень ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, строк дії якого становить шість місяців.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є доведеними та обґрунтованими в частині неналежного повідомлення ОСОБА_2 про день, час і місце розгляду справи, а інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, однак судом порушено вимоги процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення заяви ОСОБА_1 згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заборонити кривднику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- наближатися на відстань менше 50 метрів до постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- у будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване по АДРЕСА_1 .

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису кривднику інформувати Вижницький РВП ГУНП в Чернівецької області для взяття громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на профілактичний облік, а також Вижницьку районну військову адміністрацію Чернівецької області та Вижницьку міську раду Вижницького району Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк