Справа № 368/348/23
Рішення

Іменем України

"10" травня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 (с.Слобода Обухівського району) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її чоловік ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить право постійного користування земельною ділянкою площею 43.2487 га з кадастровим номером :02:302:0036, що була розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 08.09.1995 р.

За життя ОСОБА_3 заповіт на все своє майно складено не було.

Враховуючи те, що зі смертю чоловіка не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідносин з постійного користування землею.

А тому просить, визнати право власності на майно в порядку спадкування.

Представник позивачки в підготовчому засіданні позов підтримав.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився. Надіслав заяву в якій просив суд слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 3ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить право постійного користування земельною ділянко ю площею 43.2487 га з кадастровим номером :02:302:0036, що була розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

ОСОБА_3 належала вищевказана земельна ділянка на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 08.09.1995 р.

Отже, після смерті ОСОБА_3 залишилось вищезазначене спадкове майно або право на майно.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обрв`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи. визначені у заповіті.

За життя ОСОБА_3 заповіт на все своє майно складено не було.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. та батьки.

Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців першої черги залишились його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_3 не залишилось.

Отже, ОСОБА_1 може успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, що належало померлому ОСОБА_3 .

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідносин з постійного користування землею.

Згідно з ч. 1,3 ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст.1297 Цивільного кодексу України право власності на спадкове майно надувається шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У зв`язку з наведеним, позивачка для отримання спадщини свого чоловіка, ОСОБА_3 змушена звернутися з даним позовом до суду.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем прав на спадкове майно, а саме права постійного користування на земельну ділянку, а також вищевказані земельні ділянки, є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання її права.

Щодо особливостей спадкування права постійного користування земельною ділянкою слід зазначити наступне.

01 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року.

Згідно ч. 1 ст. 92 вказаного ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вичерпний перелік осіб, які можуть набувати земельні ділянки у постійне користування, визначений у ч. 2 ст. 92 ЗК України. Фізичні особи до вказаного переліку не належать.

Згідно п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Разом з тим, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22 вересня 2005 року у справі №5-рп/2005 визнав неконституційними положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення у зв`язку з тим, що через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.

Також Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло-на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Відповідно до статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічнім вимогам; Ґ) використання земельної ділянки не за цільовім призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Статті 27 і 114 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року (чинного на час видачі державного акта), а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування земельною ділянкою (на підставі відповідного державного акта) не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 року у справі № 179/1043/16-ц сформувала правову позицію, згідно з якою право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Таким чином, належне ОСОБА_3 право постійного користування земельною ділянкою площею 43.2487, з кадастровим номером :02:302:0036, що була розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, як майнове право, увійшло до складу спадщини після його смерті та може успадковуватися на загальних підставах.

Дане стверджується копіями свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, статуту СФГ « ОСОБА_3 », виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб, витягу з Державного земельного кадастру, рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обмежень.

А тому, суд вважає за необхідне, визнати за ОСОБА_1 , с.Слобода Обухівського району, ІНФОРМАЦІЯ_2 , право постійного користування на земельну ділянку площею 43.2487 га з кадастровим номером :02:302:0036, що була розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області та належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 08.09.1995 р.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261 ЦК України, , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , с.Слобода Обухівського району, ІНФОРМАЦІЯ_2 , право постійного користування на земельну ділянку площею 43.2487 га з кадастровим номером :02:302:0036, що була розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області та належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КВ від 08.09.1995 р.

Рішення набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 12.05.2023 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.