печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги надання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з надання теплової енергії, суму інфляційного збільшення і трьох відсотків річних, розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач є власником 13/100 часток від нежилих приміщень у будинку АДРЕСА_1 , де позивач забезпечує постачання теплової енергії, згідно з укладеним сторонами договором, проте своє зобов`язання з оплати послуг надання теплової енергії не виконує належним чином.

Посилаючись на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед КП «Київтеплоенерго» утворилася заборгованість з оплати послуг, позивач просив стягнути з відповідача нараховану суму боргу у розмірі 61 253, 39 грн, суму інфляційного збільшення і трьох відсотків річних.

Не погоджуючись із позовом, стороною відповідача подано відзив на позов, у якому вказано, що з часу набуття права власності і по сьогоднішній день вищевказане нежиле приміщення не обігрівається від загальнобудинкової системи теплопостачання, оскільки обігрів приміщень здійснюється за рахунок електрообігрівачів. Вказане приміщення було відключене від централізованої системи теплопостачання ще у 2015 році, тобто, до того як ОСОБА_1 стала його власником, що підтверджується актом огляду прихованих робіт від 06 лютого 2015 року, актом № 409-15/27 обстеження технічного стану системи теплоспоживання від 08 вересня 2015 року, актом № 409-15/27 від 08 вересня 2015 року. Після набуття приміщення у власність відповідачка видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність на право представництва її інтересів, який у подальшому помилково уклав з КП «Київтеплоенерго» договір № на постачання теплової енергії від 25 липня 2018 року (о/р НОМЕР_1 ), попри те, що приміщення відключене від загальнобудинкової системи теплопостачання ще у 2015 році. Тому відповідачка неодноразово, а саме 19 вересня 2022 року, 17 січня 2023 року та 25 травня 2023 року, зверталася до КП «Київтеплоенерго» з проханням списати борг за послуги з постачання теплової енергії, нарахований згідно з договором № на постачання теплової енергії від 25 липня 2018 року (о/р НОМЕР_1 ) та достроково припинити дію цього договору. За наслідками звернень відповідачки, представниками КП «Київтеплоенерго» двічі були оглянуті приміщення та складено акт №15739 від 12 жовтня 2022 року та акт № 0329 від 06 лютого 2023 року, зі змісту яких вбачається, що у нежитловому приміщенні опалювальні прилади відсутні, а загальнобудинкова система централізованого опалення закольцована в кожному приміщенні. Отже, відповідач наголошує, що відключення приміщення від системи централізованого опалення було здійснено ще у 2015 році, про що свідчать акт огляду прихованих робіт від 06 лютого 2015 року, акт № 409-15/27 обстеження технічного стану системи теплоспоживання від 08 вересня 2015 року, акт № 409-15/27 від 08 вересня 2015 року, а КП «Київтеплоенерго» посилається на Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 та розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 24 лютого 2020 року № 316 «Про затвердження складу постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води у місті Києві», який був виданий після відключення приміщення від системи централізованого опалення. Крім цього, відключення приміщення здійснювала не ОСОБА_1 , то у її власності немає жодних рішень органів влади, проектно-технічної та дозвільної документації тощо. Враховуючи факт відключення приміщення від системи централізованого опалення, відповідачка фактично не споживала послуги з теплопостачання, позовні вимоги є необґрунтованими.

Також представник відповідача у відзиві просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2019 року по 31 серпня 2020 року у загальній сумі 24 453,13 грн, стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період з 01 жовтня 2019 року по 31 серпня 2020 року, у загальній сумі 500, 04 грн, стягнення 3 % річних, нарахованих за період з 01 жовтня 2019 року по 31 серпня 2020 року, у загальній сумі 440, 38 грн.

Представник позивача у відповіді на відзив заперечував проти доводів сторони відповідача, зазначаючи, 25 липня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір № на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язався постачати теплову енергію відповідачу, а відповідач зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі, який набув чинності з 01 травня 2018 року та діяв до 15 квітня 2019 року (п. 8.1. договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4. договору). Представник позивача наголосив на тому, що відповідачем частково здійснювались оплати за договором за опалювальний період 2018-2019 років на підставі рахунків.

Крім того, як зазначалось вище, договір укладено у червні 2018 року, однак відповідач звернувся до постачальника теплової енергії КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», щодо можливості припинення дії договору лише у вересні 2022 року. Тобто, абонент/відповідач, отримуючи кожного місяця, відповідно до умов договору, розрахункові документи, був обізнаний про здійснені нарахування та про наявну заборгованість. Враховуючи оплати, здійснені відповідачем за опалювальний період 2018-2019 років, у розрахунку основного боргу за теплову енергію, наданого до позовної заяви, станом на 01 жовтня 2019 року сальдо на початок періоду становить 0, 00 грн. Проте відповідач не здійснював оплату за отриману теплову енергію в повному обсязі, в результаті чого за період з жовтня 2019 року по червень 2023 року включно утворилась заборгованість у розмірі 61 253, 39 грн.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

05 вересня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

06 вересня 2023 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.

07 вересня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у судове засідання.

11 жовтня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов засобами поштового зв`язку відзив на позов.

07 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01 травня 2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 стала власником 13/100 часток від нежилих приміщень у будинку АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування, посвідченим і зареєстрованим за № 2560 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю. В.

Облік споживання теплової енергії будинку за адресою: АДРЕСА_2 здійснюється за особовим рахунком: НОМЕР_2 .

25 липня 2018 року Комунальне підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 , від якої діяв на підставі довіреності № 2842 від 30 листопада 2017 року ОСОБА_2 , уклали договір № на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1 договору позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Згідно з п. 2.3.1., 2.3.2. договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

За приписами до п. 2 додатку № 4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує постачальнику вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії.

Відповідно до п. 3 додатку № 4 до договору абонент щомісячно з 12 по 15 числа самостійно отримує у ЦОК (центр обслуговування клієнтів) за адресою: АДРЕСА_3 : облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт (приймання-передавання товарної продукції).

03 лютого 2023 року ОСОБА_1 від КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» надано відповідь № 30/3/2/1473 на її лист про те, що договір № , укладений з нею, у тому числі на підставі акту № 310-3870 від 10 жовтня 2017 року. Відповідно до акту № 310-3870 здійснено обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Пунктом 5 акту встановлено, що власником двох окремо розташованих нежитлових приміщень площею 321,4 кв м та 206, 1 кв м є ТОВ «Алнікс». Також у листі-відповіді від 03 лютого 2023 року № 30/3/2/1473 повідомлено про те, що нежитлові приміщення площею 321, 4 кв м (належні ТОВ «Алнікс») перебувають на обліку КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за обліковим записом/особовим рахунком № НОМЕР_3 , в той час як із відповідачем укладено договір № .

Тобто у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 наявні декілька нежитлових приміщень, в тому числі нежитлові приміщення площею 321, 4 кв м, що належать ТОВ «Алнікс» і обліковуються за о/р № НОМЕР_3 та нежитлові приміщення площею 205, 9 кв м, що належать відповідачеві і обліковуються за о/р № НОМЕР_1 (ідентичний номеру укладеного договору).

Відповідно до розрахунку позивача, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з постачання теплової енергії, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2023 року складає 90 348, 28 грн, з яких заборгованість за послуги з надання теплової енергії - 61 253, 39 грн, 3 % річних - 5 102, 62 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 24 028, 27 грн.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до абзацу 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги, надсилає споживачу платіжні документи на їх оплату, а споживає здійснює оплату виставлених рахунків.

Згідно із частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої ст. 901, частини першої ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша ст. 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, у відповідача за період із жовтня 2019 року по червень 2023 року утворилася заборгованість по оплаті наданих Товариством послуг з надання теплової енергії у розмірі 61 253, 39 грн.

Згідно зі положеннями ст.ст. 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доводи сторони відповідача щодо актів, з огляду на аргументи позивача, суд оцінює критично, погоджуючись, що в акті огляду прихованих робіт від 06 лютого 2015 року сказано замовника ТОВ «Алнікс»; перелік робіт; виконавця огляду робіт; тощо, однак у наданому акті відсутня адреса місця знаходження нежитлових приміщень, які оглядались; в акті № 409-15/27 обстеження технічного стану системи теплоспоживання від 08 вересня 2015 року та акт № 409-15/27 від 08 вересня 2015 року у даних актах вказано власника ТОВ «Алнікс»; види виконаних робіт; площа, в якій демонтовано опалювальні пристрої 321, 4 кв м, тощо.

Відповідач отримувала рахунки для оплати за надану теплову енергію і сплачувала протягом опалювального періоду 2018-2019 років.

На підставі виданих корінців нарядів (на включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірний період) підключається/відключається весь будинок за вказаною адресою в цілому та підтверджують факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку. Відповідно на окрему частину нежитлового приміщення (13/100 часток), власником якого є відповідач, корінці нарядів не видаються.

Згідно з частиною першою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, нарахування, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, починаючи з 24 лютого 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у тому числі 31 серпня 2023 року (дата підготовки позову), заборонено.

Враховуючи дію воєнного стану в Україні, нарахування, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, обмежується періодом по 23 лютого 2022 року включно.

Виходячи з того, що сума заборгованості за період з 01 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, згідно з розрахунком позивача, становить 61 253, 39 грн, інфляційне збільшення суми - 12 001,76 грн, три відсотки річних - 4 410, 24 грн /а. с. 8/.

Отже, та обставина, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, знайшла своє підтвердження, тому вимоги позивача про сплату заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 61 253, 39 грн, яка складається з суми заборгованості по несплаті за послуги надання теплової енергії за період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2023 року у розмірі 61 253, 39 грн, та нарахованих з 01 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року інфляційних втрат - 12 001, 76 грн, трьох відсотків річних - 4 410, 24 грн, доказані, обґрунтовані та підлягають задоволенню. У частині стягнення за період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року суд відмовляє на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

V. Позовна давність.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заявляє про застосування строків позовної давності.

Так, предметом спору є сума заборгованості за період споживання теплової енергії з жовтня 2019 року по червень 2023 року, позовну заяву подано до суду 31 серпня 2023 року шляхом направлення засобами поштового зв`язку.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 було продовжено з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 із змінами, внесеними згідно із постановами Кабінету Міністрів України №760 від 26 серпня 2020 року № 956 від 13 жовтня 2020 року дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 та від 20 травня 2020 року № 392 продовжено з 01 серпня до 31 грудня 2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 встановлено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року на території України карантин та продовжено дію карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 року № 1336 щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, якою дію карантину продовжено до 31 березня 2022 року, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України (строк позовної давності), продовжуються на строк дії такого карантину.

Указом Президента України Зеленського В. О. від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого 24 лютого 2022 року Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі було неодноразово продовжено, у тому числі, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 16 листопада 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 734/2023 від 06 листопада 2023 року, тобто до 14 лютого 2024 року.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, строк позовної давності по цим зобов`язанням не сплив.

VІ. Розподіл судових витрат.

У відповідності до частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, підлягає стягненню з відповідача у сумі пропорційній до розміру задоволених вимог, а саме 2 307, 16 грн (85, 96 %).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 3, 10, 11, 16, 509, 526, 610, 612, 625, 638, 642, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 55, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строків позовної давності відмовити.

Позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги надання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40538421, адреса місцезнаходження: пл. І. Франка, буд. 5, м. Київ, 03150) загальну суму 77 665, 39 грн, яка складається із заборгованості за послуги надання теплової енергії у розмірі 61 253, 39 грн, суму інфляційних втрат - 12 001, 76 грн, три відсотки річних - 4 410, 24 грн та судовий збір - 2 307, 16 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя І. В. Литвинова