ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9524/23 Справа № 213/2934/22 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 213/2934/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року, яке ухвалено суддею Мазуренко В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовна заява обґрунтована тим, що що 22.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту в сумі 144 876 грн на строк до 21.02.2018 зі сплатою 17,5% річних. Оскільки відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання, рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року з відповідача та поручителя ОСОБА_3 було стягнуто 152 435,71 грн. Рішення суду не виконане.

16.01.2020, відповідно до результатів відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про надання спаживчого кредиту № 0 від 22.02.2007. Боржників було повідомлено про заміну кредитора та направлена вимога про погашення заборгованості.

У зв`язку з невиконанням боржником грошового зобов`язання, позивач має право на отримання сум відповідно до ст. 625 ЦК України.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням індексу інфляції у загальному розмірі 80 684,57 грн.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року, три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 21 листопада 2019 року по 21 листопада 2022 року у розмірі 80 684 грн 57 коп, що складається з: три відсотки річних у сумі 13 731,74 грн, інфляційне збільшення - 66 952,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір у розмірі 2 481 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивачем не було надано суду першої інстанції доказів відступлення АКІБ «УкрСиббанк» права вимоги до боржників за кредитним договором № 0 від 22.02.2007, оскільки саме на користь АКІБ «УкрСиббанк» рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року по справі 2-1669/09 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і її поручителя за договором кредиту - ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 22.02.2007 у сумі 152435,71 грн.

Також апелянт посилається на те, що матеріали справи не місять доказів заміни сторони у виконавчому провадженні з виконання рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року ні на ПАТ «Дельта Банк», ні на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а сам виконавчий лист після 31 січня 2011 року не пред`являвся до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Cудом першої інстанції установлено, що 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року по справі 2-1669/09 позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і її поручителя за договором кредиту - ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 152 435,71 грн. Рішення набрало законної сили.

На підставі рішення суду стягувачем було отримано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, який пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 31.01.2011 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу.

16 січня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» укладено договір № 2130/К про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» отримало право вимоги до боржників за кредитним договором № 0 від 22.02.2007.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з наявності правих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 21 листопада 2019 року по 21 листопада 2022 року у розмірі 80 684 грн 57 коп, що складається з: три відсотки річних у сумі 13 731,74 грн, інфляційне збільшення - 66 952,83 грн., оскільки жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на 21.11.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у повному обсязі виконали рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2009 та повернули кредитору, чи його правонаступнику, встановлену даним рішенням суму заборгованості у розмірі 152 435,71 грн, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц, провадження № 61-32171сво18, тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року по справі 2-1669/09 позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і її поручителя за договором кредиту - ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 152 435,71 грн. Рішення набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення суду стягувачем було отримано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, який пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 31.01.2011 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу.

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року ні на ПАТ «Дельта Банк», ні на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», також матеріали справи не містять доказів пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання після 31.01.2011, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, отже грошове зобов`язання стало натуральним.

В Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц за позовом банку до боржника про стягнення 3% річних, зроблено висновок, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Ознаками натурального зобов`язання є: відмова кредитора у судовому захисті в разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником.

Так як кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення. судові витрати, понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» не підлягають задоволенню, то розмір сплаченого відповідачем судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою в розмірі 3 721,50 грн підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: