25.04.2023 Єдиний унікальний номер 205/8401/22
Єдиний унікальний номер 205/8401/22
Провадження № 2/205/690/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1999 року ОСОБА_2 належить 73/400 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1999 року 73/800 частини зазначеного домоволодіння, та 181/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2004 року, а всього 581/800 частин. Домоволодіння складається із житлового будинку літ. А-1, літньої кухні Б, під літ. Б погріб, входу у погріб літ. В, сараю літ. Г, убиралень літ. Д, Е, навісу літ. З, споруд № 1-7, мостіння І. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року житловий будинок лі. А-1 було розділено в натурі на 2 окремі квартири та виконані відповідні переобладнання, внаслідок якого змінилася нумерація приміщень, житлова та загальна площа змінилася за рахунок лінійних уточнень. Згідно з актом до технічної інвентаризації переобладнання та перепланування житлового будинку і жилого приміщення не потребують введення в експлуатацію. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину домоволодіння АДРЕСА_1 . До нотаріальної контори із заявами звернулися спадкоємці першої черги позивач із заявою про прийняття спадщини, та син померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. від 31 липня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із наявністю самочинного будівництва на території домоволодіння та відсутності реєстрації рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року, а також наявністю розбіжностей в описі нерухомого майна, рішенні суду та технічному паспорті на нерухоме майно. Просила суд визнати за нею право власності на 581/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається із: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,0 кв.м., житловою 54,4 кв.м., літньої кухні літ. Б, входу в погріб літ. В, сараю літ. Г, убиралень літ. Д, Е, під літ. Б погребу, навісу літ. З, споруд № 1-7, мостіння І. У своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач територіальна громада в особі Дніпровської міської ради у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомого майна є набуття спадкодавцем права на нього, тобто, до складу спадщини входять виключно ті права, які належали спадкодавцеві на момент смерті. Позивачем не доведено, що земельна ділянка під будівництво спірного об`єкту нерухомості була виділена у встановленому порядку. Особа, яка вчинила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, самочинно збудоване майно не є об`єктом права власності. Якщо відсутні документи про відведення земельної ділянки під забудову, таке будівництво слід визнати самочинним і відмовити у визнанні права власності на нього в порядку спадкування. Оскільки до позовної заяви не надано доказів, що спірне майно було збудовано спадкодавцем у передбаченому законом порядку на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, то спірне майно є самочинним будівництвом. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 21 листопада 1987 року зареєстрували шлюб (а.с. 122), від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_3 (а.с. 106).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 травня 1999 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-1042, ОСОБА_3 належить 73/800 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7), право власності на які у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 8).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1999 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-1040, ОСОБА_2 належить 73/400 частин жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9), право власності на які у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2004 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-55, ОСОБА_2 належить 181/400 частина житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11), право власності на які зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2007 року (а.с. 18), визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільно переобладнане приміщення 1-6, площею 10,3 кв.м. у будинку А-1 домоволодіння АДРЕСА_1 ; виділено ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 в житловому будинку літ. А-1 приміщення: 1-1, площею 3,0 кв.м., приміщення 1-2, площею 8,3 кв.м., приміщення 1-3, площею 2,9 кв.м., приміщення: 1-5, площею 6,2 кв.м., приміщення: 1-6, площею 10,3 кв.м., приміщення: 1-7, площею 13,7 кв.м., приміщення: 2-3, площею 6,2 кв.м., приміщення: 2-4, площею 7,3 кв.м., всього 57,9 кв.м.; виділено ОСОБА_2 дворові будівлі та споруди: ґанок літ. а4, літню кухню літ. Б, вхід у погріб літ. В, вбиральню літ. Д, літній душ літ. Ж, паркан з воротами № 3, паркан № 6, паркан № 1, водоколонки, мостіння І; визначено порядок користування земельною ділянкою (а.с. 13-17).

Рішенням реєстратора КП «ДМБТІ» Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року ОСОБА_2 було відмовлено у державній реєстрації прав власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року, у тому числі у реєстрації права власності на приміщення 1-6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 102). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

10 червня 2020 року до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся його син, ОСОБА_2 (а.с. 101), та із заявами про прийняття спадщини від 15 липня 2020 року ОСОБА_1 (а.с. 117, 118).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 191, ОСОБА_1 належить спадщина у вигляді вкладів (грошових коштів) у банківських установах (а.с. 130).

Рішенням державного реєстратора Департаменту адмінспослуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 22 липня 2020 року у державній реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 144).

Згідно з актом до технічної інвентаризації від 11 вересня 2020 року, за результатами якої встановлено, що в житловому будинку літ. А-1 прим. 1-6 (після уточнення площею 10,2 кв.м.) здійснено переобладнання без порушення капітальних несучих стін і конструкцій, закладені двері, зроблено проріз в несучій стіні, що мало наслідком зміну нумерацій приміщень: квартира АДРЕСА_2 складається з прим. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8; квартира АДРЕСА_3 складається з прим. 2-1, 2-2, 2-3, 2-4. Житлова та загальна площі змінилися за уточнення лінійних розмірів, що не потребують введенню в експлуатацію (а.с. 27).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. від 31 липня 2020 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено (а.с. 149-150).

Положеннями ч. 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем за життя цього права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. За таких обставин, належним відповідачем по даній справі є територіальна громада в особі Дніпровської міської ради.

Суд не приймає заперечення відповідача з приводу невизнання позовних вимог з посиланням на те, що до позовної заяви не надано належних і допустимих доказів, що спірне нерухоме майно було побудовано на земельній ділянці, яка не була виділена для цієї мети, і воно є самочинним будівництвом, оскільки право власності на спірний житловий будинок було у встановленому законом порядку зареєстровано за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ленінським РКХ м. Дніпропетровська від 23 травня 1989 року, про що зазначено у свідоцтвах про право на спадщину, тому припущення відповідача щодо самочинного будівництва спростовано матеріалами справи.

Твердження Дніпровської міської ради про те, що переобладнане приміщення 1-6, площею 10,2 кв.м. є самочинним будівництвом, оскільки побудовано після набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-80/07 від 28 липня 2004 року, також не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки з копії рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-80/07 від 28 лютого 2007 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2007 року, вбачається, що за ОСОБА_2 було визнано право власності на самовільно переобладнане приміщення 1-6, площею 10,3 кв.м. (після уточнення замірів 10,2 кв.м.). Таким чином, приміщення 1-6, площею 10,2 кв.м. не було побудовано, а було переобладнано станом на дату проведення судової будівельно-технічної експертизи та ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року. Разом з тим, стороною позивача долучено копію рішення реєстратора КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 29 лютого 2012 року про відмову реєстрації права власності на підставі судового рішення.

За таких обставин, твердження відповідача, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, не знайшли підтвердження та були спростовані матеріалами справи.

Крім того, згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У цьому зв`язку судом встановлено, що спадкодавець займався належним оформленням житлового будинку до моменту своєї смерті, про що свідчить копія рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2007 року, рішення реєстратора КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 29 лютого 2012 року, копія технічного паспорту від 18 листопада 2011 року.

При цьому судом враховується, що відповідно до акту до технічної інвентаризації від 11 вересня 2020 року встановлено, що переобладнання в житловому будинку АДРЕСА_1 літ. А-1 були зроблені без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, нумерація приміщень змінилася через переобладнання житлового будинку у відповідності висновку будівельно-технічної експертизи, на підставі якої судовим рішенням від 28 лютого 2007 року було здійснено розподіл спірного житлового будинку. Суд враховує, що спірне приміщення 1-6 у житловому будинку літ. А-1 не відноситься до самочинного будівництва.

Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки хоча право власності на у встановленому законом порядку і зареєстровано в КП «ДМБТІ» за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 581/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 581/800 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки після розподілу будинку у натурі та визнання права власності на самочинно переобладнане приміщення, спадкодавцем не здійснено перереєстрацію права власності у встановленому законом порядку в КП «ДМБТІ». Тому позивач позбавлена можливості захистити своє порушене право у поза судовому порядку, а за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 429 грн. 79 коп. (а.с. 1, 77). Враховуючи, що відповідач по справі Дніпровська міська рада є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217, ч.ч. 1, 5 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ст. 1297 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на 581/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 86,0 кв.м., житловою площею 54,4 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. В вхід в погріб, літ. Г сарай, літ. Д, Е вбиральні, під літ. Б погріб, літ. З навіс, № 1-7 споруди, І мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати у справі у розмірі 3 429 гривень 79 коп. віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: