Номер провадження: 22-ц/813/3298/23
Справа № 522/7443/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Абухіна Р.Д. 30 травня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на легковий автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 під державним номером НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.03.2021 року, укладений між ОСОБА_2 «продавець» та ОСОБА_3 «покупець» щодо легкового автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрованого під державним номером НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року;

- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на легковий автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрований під державним номером НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року;

- зобов`язати ОСОБА_3 передати в натурі на користь ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 під державним номером НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року;

ОСОБА_1 мотивує вимоги тим, що він є фізичною особою підприємцем та має значні заощадження. Під час здійснення господарської діяльності, час від часу позивач, на безоплатній основі користується допомогою сина ОСОБА_4 . Маючи намір віддячити синові за його внесок в успішність створеного батьком бізнесу, на підставі договору від 23.01.2020 року, доручив сину придбання у третіх осіб на його користь або вказаної ним особи легкового автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску. На виконання доручення за суму 81000 доларів США був придбаний автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , який фактично з дня його придбання та до недавнього часу залишався у спільному володінні та користуванні ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 , утримувався подружжям та використовувався в особистих цілях. При цьому ОСОБА_2 , як «номінальна власниця» придбаного ОСОБА_1 транспортного засобу, не заявляла претензій чи вимог до сім`ї ОСОБА_6 щодо розпорядження ними її власністю, а також не заперечувала права власності позивача на придбаний транспортний засіб.

Однак, у наступному, спірний автомобіль було протиправно відчужено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2021 року.

Скасовано арешт, накладений на транспортний засіб марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 під державним номером НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 не мала посвідчення водія, не сплачувала вартість автомобіля, оскільки не мала відповідних джерел доходів на придбання коштовного транспортного засобу, а також ніколи не володіла та не користувалась спірним транспортним засобом та не утримувала його (не несла витрат на ремонт, технічне обслуговування тощо), тобто, відповідач виступала лише формальною власницею автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», 2019 року випуску.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, оскільки відповідач набув право власності на спірний автомобіль на законних підставах, не спростованих позивачем. Крім того, ОСОБА_1 не надано жодного доказу виконання договору доручення, укладеного між ним та сином ОСОБА_4 . Між позивачем та відповідачем відсутній спір про право, оскільки ОСОБА_1 ніколи не був власником спірного автомобіля.

Сторони про розгляд справи на 14.11.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_3

ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , представник ОСОБА_4 про розгляд справи на 14.11.2023 року були сповіщені належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційні електронні адреси.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.03.2021 року, є власником транспортного засобу марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , зареєстрований під державним номером НОМЕР_2 .

Правочин, на підставі якого у відповідача виникло право власності на спірний автомобіль, відбувся за участі уповноважених представників продавця-працівників автосалону Порше Центр Одеса ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 (кожен з яких має право діяти окремо), які діяли на підставі довіреності із правом розпорядження від ОСОБА_2 , складеної 21.03.2021 року строком на один місяць. Із змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 5142 21.02.2020 року.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі Договору доручення від 23.01.2020 року він доручив сину ОСОБА_4 придбання у третіх особі на його користь або вказаної ним особи легкового автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодного доказу дійсного виконання вказаного договору, та що на виконання доручення був придбаний саме автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 .

Крім того, ОСОБА_1 не надано пояснень тому факту чому, у разі дійсного його придбання, спірний автомобіль не було зареєстровано за позивачем.

Також колегія суддів враховує, що у п.1.2. Договору доручення від 23.01.2020 року зазначено, що під діями Повіреного ( ОСОБА_4 ) його сторонами розуміються: погодження питань отримання Довірителем ( ОСОБА_1 ) або вказаною ним особою транзитного номеру, реєстраційного номеру, тимчасового реєстраційного талону, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; виконання інших організаційних та юридично значимих дій, пов`язаних із набуттям Довірителем або вказаною ним особою права приватної власності на автомобіль.

Тобто, положеннями вказаного Договору прямо передбачена можливість реєстрації права власності на автомобіль за іншою особою, вказаною ОСОБА_1 , і як зазначає останній у позові - цією особою є ОСОБА_2 . Таким чином, виходячи з доводів позовної заяви, ОСОБА_1 визнається той факт, що реєстрація права власності на спірний автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», за ОСОБА_2 була здійснена за його згоди, і правомірність набуття такого права власності відповідачкою апелянтом не оскаржується.

При цьому положення Договору доручення від 23.01.2020 року не містять жодного обмеження для особи, за якою буде зареєстровано право власності на транспортний засіб, щодо подальшого відчуження автомобіля, та/або розпорядження ним іншим чином.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

У статті 659 ЦК України зазначено, що продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Згідно ст. 660 цього ж кодексу якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, сама лише наявність у позивача офіційних доходів, відображених у податковій звітності, не може бути єдиним беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 витратив кошти на покупку автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 .

Таким чином, позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано належні, допустимі та достатні докази, що спірний автомобіль, право власності на який оформлено на ОСОБА_2 , був придбаний за грошові кошти, надані ОСОБА_1 .

При цьому, правомірність набуття права власності на автомобіль ОСОБА_2 ОСОБА_1 не оскаржується.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, на підставі положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, судом обґрунтовано скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2021 року.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не мала посвідчення водія, не сплачувала вартість автомобіля, оскільки не мала відповідних джерел доходів на придбання коштовного транспортного засобу, а також ніколи не володіла та не користувалась спірним транспортним засобом та не утримувала його (не несла витрат на ремонт, технічне обслуговування тощо), тобто, відповідач виступала лише формальною власницею автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», 2019 року випуску.

Колегія суддів зазначає, що сам лише факт того, що ОСОБА_2 не мала посвідчення водія, не позбавляє її права та можливості придбання транспортного засобу.

Доказів того, що відповідач не мала матеріальної можливості придбання спірного автомобіля, матеріали справи не містять.

Безпідставним є також посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не утримувала автомобіль, оскільки з наявного у матеріалах справи Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.02.2020р. вбачається, що між ОСОБА_2 та ПрАТ АСК ІНГО Україна був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого був автомобіль марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 .

Колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_1 , стверджуючи у позовній заяві та у апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не несла витрат на ремонт автомобіля, його технічне обслуговування, придбання паливно-мастильних матеріалів тощо, посилається на те, що вказані витрати несли ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 , однак на підтвердження вказаного не надає жодного належного доказу

Також, колегія суддів враховує той факт, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №522/12652/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: відділ у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права сумісної власності та поділ майна подружжя, при цьому у процесі розгляду вказаної справи ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 не заявлялись вимоги щодо поділу, у якості спільного майна подружжя, автомобіля марки «Porsche», модель «Cayenne», тип: «універсал-В», 2019 року випуску, синього кольору, номер шасі: НОМЕР_1 .

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт придбання спірного автомобіля на його кошти, та не доведено факт набуття апелянтом права власності на цей транспортний засіб, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе