Номер провадження: 22-ц/813/99/23
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Власенко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванишина Олександра Олеговича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду до Споживчого товариства «Право на відпочинок» з позовом в подальшому уточненим та остаточно просив суд визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно з договором купівлі-продажу від 08 листопада 2017 року він придбав у споживчого товариства «Право на відпочинок» дачу № НОМЕР_1 , загальною площею 58,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, площею 0,0747 га., кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ОД №001820 від 29 грудня 2001 року земельна ділянка площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271 перебуває на праві постійного користування у Споживчого товариства «Право на відпочинок». А відтак, разом з правом власності на дачу АДРЕСА_1 до нього має перейти право постійного користування земельною ділянкою, на якій вказана дача розташована на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що і у попереднього землекористувача, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Іванишин Олександр Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи на 02.07.2019 року на 15-00 г.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року зупинено апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іванишина Олександра Олеговича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року - до набрання законної сили судовим рішенням по справі №522/8412/19 за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Першої донецької нотаріальної контори, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявка Наталії Миколаївни, приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Федоряка Ольги Сергіївни про визнання договору недійсним, про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2023 року відновлено апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іванишина Олександра Олеговича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року та призначено розгляд справи на 30.05.2023 року на 14-00 г.

Будучи в розумінні ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 14-00 годину 30.05.2023 року не з`явилися.

Від представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Іванишина О.О. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без присутності апелянта та її представника.

Від інших учасників справи заяв з повідомленням про причини не явки та про відкладення розгляду справи - не надходило.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності сторін у судовому засіданні не встановлена, з урахуванням того, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Також колегія суддів враховує, що справа розглядається в судах з вересня 2018 року, а в апеляційному суді з січня 2019 року (виходячи з дати подання апеляційної скарги).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визнаючи за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-08 листопада 2017 року між Споживчим товариством «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 придбав у Споживчого товариства «Право на відпочинок» дачу № 17, загальною площею 58,2 кв.м., по АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271;

-відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №001820 від 29 грудня 2001 року земельна ділянка площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на праві постійного користування у Споживчого товариства «Право на відпочинок».

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заявляючи вимоги про визнання право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, позивач обґрунтовував це тим, що 08 листопада 2017 року він придбав у споживчого товариства «Право на відпочинок» дачу № НОМЕР_1 , загальною площею 58,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , що розташована на цій земельній ділянці, яка перебуває у користуванні споживчого товариства «Право на відпочинок». Між тим разом з правом власності на дачу АДРЕСА_1 до позивача має перейти право постійного користування земельною ділянкою, на якій вказана дача розташована на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що і у попереднього землекористувача.

Як вже зазначалось 02.07.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Черновола А.О. та клопотанням представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Іванишина Олександра Олеговича зупинялося апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іванишина Олександра Олеговича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року - до набрання законної сили судовим рішенням по справі №522/8412/19 за позовом ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Першої донецької нотаріальної контори, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявка Наталії Миколаївни, приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Федоряка Ольги Сергіївни про визнання договору недійсним, про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року та постановою Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі №522/8412/19, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 листопада 2017 року, укладений між СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7-918.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Шевцової О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 листопада 2017 року за індексним номером 38015283.

Судові рішення в частині вирішення первісного позову мотивовані тим, що на момент вибуття спірного дачного будинку на підставі договору дарування від 16 жовтня 2009 року із власності СТ «Право на відпочинок» до ОСОБА_3 , а потім на підставі договорів купівлі-продажу від 16 та 17 лютого 2016 року від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не був законним власником чи титульним володільцем спірного дачного будинку та таке майно не вибувало із його володіння у власність вказаних осіб, оскільки відповідне право власності було набуте ОСОБА_2 значно пізніше, а саме 08 листопада 2017 року. Таким чином, ОСОБА_2 не доведено суду належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами обставин правомірності його вимог про витребування спірного дачного будинку з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , зокрема фактів, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно та незаконне вибуття такого майна саме з його володіння.

ОСОБА_2 в даному випадку також не підтверджено порушення відповідачами будь-яких його прав чи законних інтересів з огляду на вчинення оскаржуваних правочинів, прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскаржуваних записів про право власності ще у 2009-2016 роках, тобто до набуття самим ОСОБА_2 будь-яких прав на спірний дачний будинок.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову мотивовані тим, що відчуження 08 листопада 2017 року СТ «Право на відпочинок» на користь ОСОБА_2 спірного дачного будинку було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства та належного ОСОБА_1 речового права (права власності) на дане нерухоме майно, а тому, з урахуванням приписів статей 203, 215 ЦК України, укладений між СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 08 листопада 2017 року необхідно визнати недійсним.

Отже, власником спірного дачного будинку станом на 08 листопада 2017 року - дату укладення між СТ «Право на відпочинок» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) договору купівлі-продажу, була ОСОБА_1 і лише вона мала право розпоряджатися цим майном.

При таких обставинах ОСОБА_2 не набув в установленому законом порядку право власності на дачу АДРЕСА_2 , розташовану на земельній ділянці площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271.

Дані обставини встановлені судовим рішенням, яке вступило в законну силу у справі в якій брали участь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та СТ «Право на відпочинок» і тому у справі, яка переглядається в апеляційному порядку в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доводяться.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову з посиланням на норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України та визнання за ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0747 га, кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому слід звернути увагу, що ОСОБА_2 заявив позов про право постійного користування земельною ділянкою на якій був розташований дачний будинок до СТ «Право на відпочинок», не залучивши до участі у справі дійсного власника цього дачного будинку ОСОБА_1 , до якої в силу закону перейшло право на спірну земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Тому рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою - без задоволення.

Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Іванишина О.О. підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку рішення райсуду скасовано та у позові відмовлено, з позивача на користь апелянта підлягає відшкодуванню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванишина Олександра Олеговича - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Споживчого товариства «Право на відпочинок» про визнання права постійного користування земельною ділянкою - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 31.05.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк