провадження № 2/336/3520/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Гірба Ольга Сергіївна) до Запорізької міської ради (третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерія Валеріївна) про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2023 р. представник позивача звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 18.11.1997 р. між брокером ОСОБА_2 , який діяв на підставі договору доручення № 7 від 14.11.1997 р. в інтересах громадянина України ОСОБА_3 (продавець) та брокером ОСОБА_4 , діючою на підставі договору-доручення № 8 від 14.11.1997 р., що діяла в інтересах ОСОБА_5 (покупець), за результатами біржових торгів, які відбулись на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД, був укладений договір № 2116 купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який знаходився на земельній ділянці площею 525 кв.м.

Житловий будинок належав продавцю на праві приватної власності на підставі рішення народного суду Шевченківського району м.Запоріжжя від 14.04.1980 р. номер справи 2-318.

Правочин між сторонами був повністю виконаний: продавцем було звільнено житловий будинок, передано покупцю ключі, в свою чергу покупцем було сплачено узгоджену між сторонами договором суму за придбання вказаного житлового будинку. Заперечень чи зауважень сторони правочину не мали.

Договір купівлі-продажу був посвідчений на біржі та зареєстований в ЗМБТІ. Таким чином, сторонами були виконані всі умови та у належний спосіб була здійснена реєстрація права власності на житловий будинок на ім`я покупця.

З моменту реєстрації права власності, покупець разом з родиною володів та користувався вказаним житловим будинком.

12.12.1981 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_5 помер.

Усі ці роки родина ОСОБА_7 користувалась будинком та постійно мешкала у ньому.

У встановлені діючим законодавством строки позивач звернулась для оформлення своїх спадкових прав до приватного нотаріуса Салтан В.В.

10.12.2020 р. позивачем була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що договір № 2116 купівлі-продажу нерухомості, оформлений на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД від 18.11.1997 р. та зареєстрований в ЗМБТІ 20.11.1997 р. в реєстровій книзі № 151 за р.№ 23740.

Окрім того, нотаріусом було відмовлено спадкоємиці у видачі свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя частину житлового будинку.

Посилаючись на ст.ст.321, 392, 1296-1299 ЦК України, ст.ст.47, 153, 224, 227 ЦК України (в ред. 1963 р.), ЗУ «Про товарні біржі» за позовом представник просить визнати за ОСОБА_1 право власності на частину у спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 11.10.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на 31.10.2023 р.

31.10.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 29.11.2023 р.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, в процесі розгляду справи направив до суду відзив на позов, за змістом якого рішення по справі відніс на розсуд суду (а.с.98-103).

Третя особа приватний нотаріус Салтан В.В. направила до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що 12.12.1981 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, після укладення шлюбу ОСОБА_8 було присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.83).

18.11.1997 р. між брокером ОСОБА_2 , який діяв на підставі договору доручення № 7 від 14.11.1997 р. в інтересах громадянина України ОСОБА_3 (продавець) та брокером ОСОБА_4 , діючою на підставі договору-доручення № 8 від 14.11.1997 р., що діяла в інтересах ОСОБА_5 (покупець), за результатами біржових торгів, які відбулись на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД, був укладений договір № 2116 купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який знаходився на земельній ділянці площею 525 кв.м. (а.с.13-14, 86).

Відповідно до реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації від 20.11.1997 р. (а.с.85зв.), було зареєстровано право власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору № 2116, зареєстрованого на Запорізькій Універсальній Товарній Біржі «Україна» ЛТД.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.79зв.).

Після смерті відкрилася спадщина до складу якої входить, зокрема, і будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

15.10.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с.78зв.).

З довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 20.10.2020 р. (а.с.87зв.), за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_5 з 12.02.1998 р. по 23.07.2020 р. (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Разом з ним на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Донька ОСОБА_5 - ОСОБА_9 (а.с.а.с.84зв., 85) та мати спадкодавця ОСОБА_10 (а.с.90), відмовились від прийняття спадщини у повному обсязі, про що подали приватному нотаріусу відповідні заяви (а.с.79, 88).

10.12.2020 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу винесена постанова про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та право на спадщину у зв`язку із тим, що договір № 2116 купівлі-продажу нерухомості, був оформлений на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД від 18.11.1997 р. (а.с.11-12, 91зв.-92).

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати законодавство та норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.1Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Також відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), що діяв на час укладення спірного правочину, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає подальшій реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на частину будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та на частину згаданого будинку, як на частку у спільному майні подружжя ОСОБА_7 .

Зі змісту договору № 2116 купівлі-продажу від 18.11.1997 року вбачається, що цей договір був підписаний брокером ОСОБА_2 , який діяла на підставі договору-доручення № 7 від 14.11.1997 р. з боку продавця ОСОБА_3 , та брокером ОСОБА_11 , що діяла на підставі договору-доручення № 8 від 14.11.1997 р. з боку покупця ОСОБА_5 (а.с.13-14).

По справі вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.11.1997 року, який посвідчений Запорізькою Універсальною Біржею «Україна» ЛТД, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягав нотаріальному посвідченню.

Вказаний договір купівлі-продажу від 18.11.1997 року був зареєстрований у Запорізькому бюро технічної інветаризації, а ОСОБА_5 значиться власником будинку АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору.

По справі вбачається, що сторони договору купівлі-продажу дійсно досягли згоди щодо усіх умов цього договору, що підтверджується підписами сторін, усі зобов`язання за договором були виконані сторонами договору у повному обсязі, договір був зареєстрований на підставі ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення даного правочину, а тому за життя ОСОБА_5 набув право власності на спірний житловий будинок та правомірно ним володів і користувався.

Оскільки за життя спадкодавця ОСОБА_5 вказаний договір купівлі-продажу не був ніким оспорений, тому відсутні підстави піддавати сумніву належним чином зареєстроване у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, право власності спадкодавця на нерухомість.

Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя, узгоджуються з положеннями наведених вище норм діючого законодавства та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Оскільки позивач набула право на спадкування після смерті чоловіка за законом, то у даному випадку, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, належним способом захисту її спадкових прав є саме спосіб, який обраний нею, це пред`явлення позову саме до Запорізької міської ради, як належного відповідача у даному спорі, оскільки відсутні інші особи, які заявляють про свої інтереси чи про порушені права щодо спірної частини будинку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.11.2021 року у справі №759/19779/18, згідно якої, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку, що спадкоємець ОСОБА_1 , у порядку, визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 у зв`язку з чим вважає, що позов є доведеним, обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (м.Запоріжжя, пр.Соборний, 206, ) (третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерія Валеріївна) про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , які на частку у спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06 грудня 2023 року.

Суддя О.В.Дмитрюк