печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Таврійського Національного університету імені В.І. Вернадського, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства освіти і науки України, про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Таврійського Національного університету імені В.І. Вернадського (далі - відповідач, ТНУ імені В.І. Вернадського), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства освіти і науки України (далі - третя особа), в якому просить: визнати незаконною відмову відповідача у проведенні атестації позивача та визнанні його диплома бакалавра № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата видачі 02.07.2021 року, здобутого в тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим (далі - АРК) відповідно до Порядку проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання в системі вищої освіти, здобутих на тимчасово окупованій території України після 20.02.2014 року, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 19.05.2016 року № 537; зобов`язати відповідача провести атестацію позивача для визнання його диплому бакалавра № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата видачі 02.07.2021 року, здобутого в тимчасово окупованій АРК відповідно до зазначеного Порядку; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в 2021 році в АРК він закінчив Кримський Федеральний університет імені В.І. Вернадського та здобув кваліфікацію бакалавра за фахом «Історія».

У червні 2021 року позивач перемістився з тимчасово окупованої території АРК в м. Київ та отримав статус внутрішньо переміщеної особи.

14.07.2021 року позивач звернувся до ТНУ імені В.І. Вернадського для визнання свого диплому. Позивач отримав освітню декларацію та здав академічну різницю. 31.08.2021 року позивач отримав атестат про загальну повну середню освіту. Відтак, позивач виконав усі вимоги законодавства для початку процедури підтвердження диплома, отриманого на тимчасово окупованій території АРК.

У період з вересня по листопад 2021 року позивачу не було надіслано запрошення для проходження атестації. З листопада 2021 року позивач неодноразово звертався до відповідача, третьої особи та інших органів виконавчої влади з вимогою провести його атестацію та підтвердити диплом.

27.04.2022 року позивач отримав лист третьої особи, в якому зазначено, що згідно з абз. 6 п. 12 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особи, які завершили здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території України, мають право на проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, за винятком осіб, які здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території почали після 20.02.2014 року. Цим листом позивачу фактично відмовлено у проведенні атестації та визнанні диплому.

Позивач зазначає, що ця норма набула чинності 21.11.2021 року; до цієї дати особи, які отримали вищу освіту на тимчасово окупованій території після 20.02.2014 року, могли підтвердити диплом про вищу освіту відповідно до вищевказаного Порядку.

У жовтні 2022 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з цим самим позовом до того ж самого відповідача. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2022 року у справі № 640/18094/22 відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки справа підсудна місцевому суду.

Позивач вважає відмову відповідача у проведенні атестації незаконною, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами в липні 2021 року, мають регулюватись нормами, які діяли на той час.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст. 58 Конституції України, Порядку проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання в системі вищої освіти, здобутих на тимчасово окупованій території України після 20.02.2014 року, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 19.05.2016 року № 537, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТНУ імені В.І. Вернадського, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства освіти і науки України, про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.04.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2023 року розгляд справи відкладено на 31.05.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2023 року розгляд справи відкладено на 15.08.2023 року.

30.06.2023 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи, у яких він зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особи, які завершили здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території України, мають право на проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, за винятком осіб, які здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території почали після 20.02.2014 року. Рішення щодо можливості проведення атестації приймається виключно керівництвом відповідного закладу вищої освіти. За інформацією, отриманою від відповідача, інших пояснень, котрі зафіксовані у позовній заяві, заклад освіти не має.

Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; у наданих до суду поясненнях просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що у 2021 році в АРК ОСОБА_1 закінчив Кримський Федеральний університет імені В.І. Вернадського, засвоїв програму бакалавріата з направлення підготовки 46.3.01 Історія та здобув кваліфікацію бакалавра, що підтверджується копією диплому бакалавра з відзнакою № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата видачі 02.07.2021 року, здобутого на тимчасово окупованій території АРК.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 23.09.2021 року № 1801-.

Згідно з копією листа ТНУ імені В.І. Вернадського від 29.12.2021 року № 09/23-1435 ОСОБА_1 14.07.2021 року звернувся до Університету з проханням визнати результати навчання в системі вищої освіти на тимчасово окупованій території України після 20.02.2014 року, подав необхідні документи та заповнив освітню декларацію, а в подальшому повинен був скласти іспити з академічної різниці.

Листом від 27.04.2022 року № 3/982-22 Міністерство освіти і науки України повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до абз. 6 п. 12 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» особи, які завершили здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території України, мають право на проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, за винятком осіб, які здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території почали після 20.02.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2022 року у справі № 640/18094/22 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ТНУ імені В.І. Вернадського про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За приписами ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач обґрунтовує позов тим, що норма, на яку посилається Міністерство освіти і науки України у листі від 27.04.2022 року № 3/982-22, а саме, абз. 6 п. 12 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», набула чинності 21.11.2021 року, та враховуючи, що позивач звернувся до ТНУ імені В.І. Вернадського 14.07.2021 року, до спірних правовідносин має застосовуватись Порядок проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання в системі вищої освіти, здобутих на тимчасово окупованій території України після 20.02.2014 року, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 19.05.2016 року № 537, а не положення абз. 6 п. 12 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даній справі такою подією (фактом) є звернення позивача до ТНУ імені В.І. Вернадського із заявою про визнання результатів навчання в системі вищої освіти на тимчасово окупованій території АРК.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що 14.07.2021 року він звернувся до ТНУ імені В.І. Вернадського для визнання свого диплому. Позивач отримав освітню декларацію та здав академічну різницю. 31.08.2021 року позивач отримав атестат про загальну повну середню освіту. Відтак, позивач виконав усі вимоги законодавства для початку процедури підтвердження диплома, отриманого на тимчасово окупованій території АРК.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження доводів, що він звернувся до ТНУ імені В.І. Вернадського з відповідною заявою 14.07.2021 року, а також здав академічну різницю та 31.08.2021 року отримав атестат про загальну повну середню освіту.

Водночас, з копії листа ТНУ імені В.І. Вернадського від 29.12.2021 року № 09/23-1435 вбачається, що ОСОБА_1 14.07.2021 року звернувся до ТНУ імені В.І. Вернадського з проханням визнати результати навчання в системі вищої освіти на тимчасово окупованій території України після 20.02.2014 року, подав необхідні документи та заповнив освітню декларацію, а в подальшому, повинен був скласти іспити з академічної різниці.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати незаконною відмову ТНУ імені В.І. Вернадського у проведенні атестації позивача та визнанні його диплома бакалавра № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата видачі 02.07.2021 року, здобутого в тимчасово окупованій АРК, та зобов`язати відповідача провести атестацію позивача для визнання вказаного диплому.

Тобто, передумовою застосування такого способу захисту права, як зобов`язання відповідача провести атестацію позивача, є визнання незаконною відмови відповідача у проведенні такої атестації позивача.

Фактично, позивач просить визнати незаконною дію відповідача щодо відмови позивачу у проведенні атестації.

Така дія має відображатись у відповідному індивідуальному акті відповідача (рішенні, листі тощо), який стосується прав або інтересів позивача.

Проте, позивач не зазначив у позові та не надав суду відповідного індивідуального акту (рішення, листа тощо) відповідача, яким позивачу відмовлено у проведенні атестації та який, на думку позивача, порушує його права та законні інтереси.

При цьому, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що підставою позовних вимог позивач зазначає, що листом Міністерства освіти і науки України від 27.04.2022 року № 3/982-22 йому фактично відмовлено у проведенні атестації та визнанні диплому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, визначивши відповідачем у справі ТНУ імені В.І. Вернадського, фактично оскаржує відмову третьої особи у справі - Міністерства освіти і науки України (лист від 27.04.2022 року № 3/982-22).

Так, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 761/30025/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач визначив відповідачем ТНУ імені В.І. Вернадського, не зазначивши та не надавши оскаржуваного індивідуального акту (рішення) щодо відмови позивачу у проведенні атестації, а третьої особою - Міністерство освіти і науки України, на рішення якого позивач посилається як на незаконну відмову йому у проведенні атестації, при цьому, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення до участі у справі співвідповідача позивач не заявляв, з огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення (відмови), а також, враховуючи, що передумовою застосування такого способу захисту права, як зобов`язання відповідача вчинити дії, є визнання незаконним рішення (відмови) відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 51, 76-80, 89, 133, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Таврійського Національного університету імені В.І. Вернадського, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства освіти і науки України, про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 28.08.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький