Справа 524/7365/22
Провадження № 2-о/524/37/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Лобової А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління ДМС у Полтавській області про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що станом на 24.08.1991 він постійно проживав на території України. Через проведення бойових дій за місцем його проживання, він був вимушений переїхати до м. Кременчук. Під час переїзду він втратив документи, що посвідчують його особу, а саме паспорт громадянина колишнього СРСР. З метою оформлення паспорту громадянина України він звернувся до відділу Управління ДМС у Полтавській області, однак йому було відмовлено в оформленні паспорту та повідомлено про необхідність звернутись до суду з метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

ПОЗИЦІЯ ЗАІНТЕРЕСОВАНОЇ ОСОБИ

Представник Управління ДМС у Полтавській області в особі територіального підрозділу - Автозаводського районного відділу у м.Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області проти задоволення заяви заперечувала. В поясненнях зазначила, що заявник не надав суду доказів, які б свідчили про те, що станом на 24.08.1991 він проживав на території України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

11.05.1990 ОСОБА_1 звертався із заявою про видачу паспорту замість втраченого. 13.07.1990 заявнику було видано паспорт серії НОМЕР_1 . Вказана обставина підтверджується копією заяви форми №1(а.с.19)

10.06.2022 Крюківським відділом у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області ОСОБА_1 у відповідь на його звернення стосовно оформлення паспорта громадянина України було надано роз`яснення щодо необхідності подання документів, які б підтверджували факти викладені в ст. 3 ЗУ «Про громадянство України».

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст. 3, 5 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. У разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС. Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

В ч.1,2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що від встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 залежить подальше вирішення питання про документування його паспортом громадянина України, а отже вказаний факт має юридичне значення.

На підтвердження факту проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 судом було допитано свідків. Суд відзначає, що допитані свідки повідомили про те, що із заявником вони познайомились в 2005 році - свідок ОСОБА_2 , 2007-2008 - свідок ОСОБА_3 , 2020-2021 - свідок ОСОБА_4 ..

Також судом вживались заходи для отримання інформації з місця відбування заявником покарання. Однак, відомості до суду не надійшли. Інших доказів на підтвердження своїх вимог заявником не надано.

Отже суд відзначає, що заявник не надав суду доказів, які б свідчили про те, що станом на 24.08.1991 він проживав на території України.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні заяви про встановлення факту.

Оскільки суд звільнив заявника від сплати судових витрат, вони розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 - 265, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Судові витрати відсутні

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ