Справа № 352/679/23
Провадження № 2/352/369/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що його дід ОСОБА_2 був власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на даний час складає 184108 грн. Однак, право власності в установленому законом порядку не було зареєстровано у Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно, і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння дід не отримував. 26.12.1980 дід при житті склав заповіт, який посвідчено секретарем Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про те, що після його смерті все належне йому майно заповів позивачеві. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_2 позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняв спадщину у визначеному законом порядку, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, він без реєстрації проживав разом з дідом в будинку, проводив ремонт житлового будинку. Інших спадкоємців за законом або заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , які б заявили про свої спадкові права, немає. Відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння перешкоджає позивачу оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, що підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Просив визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після померлого діда.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Марущак В.І. подав заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності сторони.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві відповідач просив розгляд справи проводити без участі свого представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що дід позивача ОСОБА_2 був власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на даний час становить 184108 грн.

Право власності ОСОБА_2 на вказане будинковолодіння презюмується, воно підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 26.12.1980 секретарем Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Указані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після померлого діда.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 184108 грн у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 26.12.1980 секретарем Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлого ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Марущак Володимир Іванович , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Єзупільська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. Бандери, 50, смт Єзупіль Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Повне судове рішення складено 06.06.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ