Справа № 274/1036/23
Провадження № 2/0274/651/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" травня 2023 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

учасники справи присутні в судовому засіданні:

позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Гуменюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання пункту договору дарування частково недійсним, -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

16.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним пункт перший договору дарування від 01.08.2019, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М., р.№ 1925, в частині визначення приміщень, які переходять обдаровуваному (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14).

Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідачів

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.02.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розмір ідеальних часток по 27/200.

Інші 73/100 ідеальних частин житлового будинку на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 01.08.2019 року належать ОСОБА_3 .

У зв`язку із наявністю спору щодо користування та володіння житловим будинком ОСОБА_5 звернулася до суду про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Під час дослідження вказаного договору визначилися підстави для недійсності його пункту, в частині визначення об`єкту купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 Договору Дарувальник безоплатно передала у власність (подарувала), а Обдаровувана прийняла у власність належні Дарувальнику на праві приватної власності 73/100 ідеальних частин житлового будинку (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14) номер АДРЕСА_1 , розташовані на неприватизованій земельній ділянці.

Проте жодного рішення про виділення часток житлового будинку не було, що вказує на звернення ОСОБА_5 із відповідною позовною заявою. Також, між співвласниками не укладалося жодних договорів про поділ житлового будинку. Вказівка в оскаржуваному договорі на те, що частки ідеальні підтверджують дану обставину.

Зважаючи, що вказівка конкретних приміщень в Договорі порушує майнові права Позивачки, вона звернулася до суду із відповідною позовною заявою.

У відзиві на позовну заяву, поданому у підсистемі «Електронний суд» відповідачка ОСОБА_3 вказує, що вона, позивачка та третя особа ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 . 73/100 ідеальних частин будинку належить їй і по 27/200 ідеальних частин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З метою виділу своєї частини будинку вона звернулась до суду з позовом до інших співвласників, оскільки ті не бажають виділити в натурі належну їй частину будинку у добровільному порядку.

Жодних доводів щодо наявності у неї права власності на конкретні приміщення у будинку вона не заявляла. Нею було лише зазначено, що певні приміщення знаходяться у її законному володінні та користуванні.

Поділ будинку, який належить їй та відповідачам, на ідеальні частки було започатковано при укладенні договору дарування від 07.04.1987, коли власник будинку - ОСОБА_7 подарував 27/100 частин цього будинку ОСОБА_8 .

При цьому у договорі були визначені конкретні приміщення, які перейшли в користування обдаровуваному (приміщення 1-4,1-5), що відповідало приписам ст. 118 чинного на той час ЦК УРСР.

Відповідно, у користуванні ОСОБА_7 залишились усі інші приміщення будинку, які складали в сукупності 73/100 ідеальних частин.

Дані приміщення у подальшому перейшли у користування спадкоємця ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , а після укладення договору дарування - ОСОБА_3 .

Тому, зазначення у договорі дарування від 01.08.2019 конкретних приміщень не породило у ОСОБА_3 на них права власності.

Відповідачка вважає, що правовідносини, які є предметом розгляду цієї справи стосуються виключно тлумачення змісту правочину, оскільки зазначення у ньому конкретних приміщень стосувалося лише права користування ними.?

У зв`язку з викладеним вважає, що вказаний позов в частині позовних вимог до неї є безпредметним. Тому просить провадження у справі закрити (а.с. 31-33).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 27.02.2023 відкрито загальне позовне провадження, до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено: ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинського Олега Миколайовича.

Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження у справі, задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації " Житомирської обласної ради інвентаризаційну та реєстраційну справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи про судовий розгляд повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов із підстав.

Відповідачі, будучи повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибули.

Від третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинського Олега Миколайовича у матеріалах справи наявна заява із проханням справу слухати за його відсутності.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2022 р.№ 2-26 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 299655161, 299654574, сформованих 15.02.2022, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 27/200 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на неприватизованій земельній ділянці після ОСОБА_8 , 1958 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До будинку належать господарські будівлі і споруди: сарай Б-1, убиральня В-1, гараж Г-1, сарай Е-1, колодязь (залізобетонні кільця), м/п № 1, фундамент (бутобетон), п/м 10, 8 № 2 (а.с 8, 9, 10).

Померлому ОСОБА_8 23/100 вищевказаного житлового будинку належали на підставі договору дарування від 07.04.1987, р.№ 1-1759, який було укладено між ним та ОСОБА_9 , за умовами якого останній подарував, а ОСОБА_8 прийняв 27/100 жилого будинку в АДРЕСА_1 . Будинок цегляний, жилою площею 67, 3 кв. м, розташований на ділянці мірою 600 кв.м.

За цим договором біля будинку є: сарай Б-1, уборна В-1, гараж Г-1, гараж Д-1. В користування обдаровуваного ОСОБА_8 переходять приміщення І-4, І-5.(а.с. 34, 37).

01.08.2019 між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровувана) було укладено договір дарування р.№ 1925 73/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , до якого належать господарські будівлі і споруди: сарай Б-1, убиральня В-1, гараж Г-1, сарай Е-1, колодязь № 1 фундамент № 2.

Відповідно до п.1 цього договору дарування від 01.08.2019 дарувальник безоплатно передала у власність(подарувала), а обдаровувана прийняла у власність належні дарувальнику на праві приватної власності 73/100 ідеальних часток житлового будинку (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7,1-8, 1-9, 1-10, 1-11. 1-14) номер АДРЕСА_1 , розташовані на неприватизованій земельній ділянці. Ці 73/100 ідеальні частки житлового будинку належать дарувальнику на підставі свідоцтва по право на спадщину за заповітом ВВВ № 499432 р.№ 1-229 виданого 11.02.2004 державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Ситник О.Б. зареєстрованого в КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської міської ради в книзі: 42, номер запису: 2842. Житловий будинок за планом земельної ділянки під літерою А-1, з цегли керамічної, загальною площею 135,9 кв. м, житловою площею 88, 3 кв.м. До будинку належать наступні господарські споруди: сарай Б-1, убиральня В-1, гараж Г-1, сарай Е-1, колодязь №1. Фундамент № 2 (а.с.11).

У провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває справа № 274/5258/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У позові ОСОБА_3 просить виділити їй в натурі частину житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 :

- в житловому будинку приміщення: 1-1 площею 3,1 кв.м., 1-2 площею 13,7 кв.м., 1-3 площею 14,1 кв.м., 1-6 площею 8,8 кв.м., 1-7 площею 10,5 кв.м., 1-8 площею 0,9 кв.м., 1-9 площею 6,2 кв.м., 1-10 площею 1,3 кв.м., 1-11 площею 1,4 кв.м., 1-14 площею 21 кв.м.;

- в господарських приміщеннях та спорудах: ґанок літ. № 3, сарай літ. Б-1, гараж літ. Г-1, колодязь № 1;

- припинити її право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 ;

- встановити порядок користування земельною ділянкою, виділеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до плану розподілу земельної ділянки, виготовленого приватним підприємством "Експрес-Сервіс"(12-15).

Судом оглянуто матеріали інвентаризаційної та реєстраційної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1 із яких вбачається, що площа будинку була збільшена із 67,3 кв.м до 88,3 кв. м., за рахунок добудови ОСОБА_8 кухні та коридору.

На розгляді в суді перебувала позовна заява ОСОБА_8 про визнання права власності за ним на частину покрівлі із горищем, яка ухвалою суду від 22.05.2008 у справі № 2-307/2008 залишена без розгляду.

Також ОСОБА_4 зверталася із позовом до ОСОБА_8 про виділ їй 73/100 частки будинку у АДРЕСА_1 (приміщення 1-1-, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14 ) та господарських споруд в натурі. Рішенням апеляційного суду від 23.10.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Норми права застосовані судом

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частини першої статті 364 ЦК України).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 244 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладання договору дарування від 07.04.1987, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу, тобто має бути нотаріально посвідченим.

Згідно зі статтями 112, 113 ЦК УРСР 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до ст. 118 ЦК УРСР 1963 року якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та матеріали інвентаризаційної та реєстраційної справ на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , суд доходить висновку про задоволення позову, із таких підстав.

Судом встановленого, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (73/100 частки), ОСОБА_1 (23/200 частки) та неповнолітньому ОСОБА_2 (23/200 частки).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної та реєстраційної справи між співвласниками будинку не було укладено ніяких договір про поділ будинку в натурі. Також відсутнє судове рішення із цього питання.

Зазначення у договорі дарування від 07.04.1987 про те, що в користування ОСОБА_8 переходять приміщення 1-4, 1-5 не свідчить, що на підставі зазначеного договору дарування ОСОБА_8 набув право власності саме на об`єкти. ОСОБА_8 за цим договором дарування набув у власність 23/100 частини домоволодіння в цілому.

Примітка у договорі дарування регулювала питання наявності у ОСОБА_8 права на користування зазначеними у ній об`єктами, проте не надає йому права власності на якесь окремо визначене майно у будинковолодінні.

Висновки суду узгоджуються з постановою Верховного Суду у справі № 635/9400/14-ц від 18.11.2020.

Відповідно, вісутні підстави вважати, що ОСОБА_4 набула прав на приміщення 1-1-, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14 у будинку АДРЕСА_1 , якій належала 73/100 частки будинку та які вона згідно договору подарувала ОСОБА_3 .

За таких встановлених обставин, пункт перший Договору дарування частини житлового будинку, укладеного 01.08.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в частині визначення приміщень, які переходять Обдаровуваному, підлягає визнанню недійсним.

Доводи відповідачки, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки має місце питання тлумачення змісту правочину, суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору дарування частини житлового будинку, укладеного 01.08.2019.

Крім того, за змістом договору дарування від 01.08.2019 не вбачається, що у договорі врегульовано правовідносини щодо користування приміщеннями 1-1-, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14 у будинку АДРЕСА_1 , про що твердить відповідачка ОСОБА_3 у своєму відзиві.

Оскільки зазначення у договорі дарування частки житлового будинку конкретних кімнат, які переходять набувачу суперечить вимогам ст. 356 ЦПК України, слід визнати частково недійсним пункт перший договору дарування частки житлового будинку від 01 серпня 2019 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М., р.№ 1925, в частині визначення приміщень, які переходять обдаровуваному (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14).

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1073,60 грн, у рівних частках з кожного відповідача, тобто по 536, 80 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсним пункт перший договору дарування частки житлового будинку від 01 серпня 2019 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М., р.№ 1925, в частині визначення приміщень, які переходять обдаровуваному (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14).

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 536, 80 грн витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 536, 80 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 1: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач 2: ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя І.Ю. Хуторна