БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/527/23
Провадження № 2/497/310/23
УХВАЛА

про поновлення провадження у справі

"05" грудня 2023 р. суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, вивчивши у приміщенні суду в м.Болград цивільну справу в порядку окремого провадження позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

встановила:

В провадженні суду з 20.03.2023р. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа Київський відділ державної РАЦС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса).

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 07.11.2023 року провадження у справі було зупинене для проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Але, 30.11.2023р. до суду надійшла заява відповідача про те, що експертиза не була здійснена у зв`язку з тим, що позивачка відмовилася прибути для її здійснення.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає поновленню для призначення дати судового засідання і з`ясування питання щодо розгляду справи по суті, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 Сімейного кодексу України, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду в порядку позовного провадження у цивільному судочинстві. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012р., до заяви про встановлення факту батьківства, в якості доказів можна надавати такі документи: докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником; квитанція про сплату судового збору; висновок судово-генетичної експертизи походження дитини для встановлення батьківства, що проводиться за ухвалою суду; наявність інших доказів встановлених судовими рішеннями у кримінальних, адміністративних, цивільних , або господарських справах... Зазначений перелік не є вичерпним та може розширюватись в залежності від конкретних обставин справи. Слід також врахувати ту обставину, що заява про встановлення факту батьківства має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Згідно п.5ч.1ст.252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи, але, відповідно до ч.1ст.254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Оскільки виникла потреба з`ясувати питання втрати цікавості позивачем до здійснення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, основного доказу у даній справі, провадження у справі підлягає поновленню для виклику сторін та продовження розгляду справи по суті.

Крім того, оскільки вимоги позову не підкріплені належними і достатніми доказами, є необхідність встановити обставини справи за допомогою пояснень позивача та свідків, зазначених у позові, у зв`язку з чим виникли обґрунтовані підстави зобов`язати позивачку прибути у судове засідання та забезпечити явку своїх свідків, а також запропонувати їй надати суду інші докази на підтвердження вимог позову.

Так, відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.... Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, якщо він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.89,95 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ст.105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим в разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами (позивачем та відповідачем). Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

З матеріалів даної справи вбачається, що для розгляду даної справи, висновок експерта не є обов`язковим в розумінні вимог чинного законодавства.

Однак, відповідно до ст.ст.106,107 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи.

Таким чином, сторони мають змогу дійти згоди про час, місце та спосіб здійснення експертного дослідження добровільно, а не лише на підставі ухвали суду, і у будь-якій установі, яка має відповідне право для надання такого висновку (має відповідну державну ліцензію), та надати експерту добровільно відповідні біоматеріали відповідача та дитини.

А, згідно ст.ст.108-110 ЦПК України, в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.120-121 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Таким чином, судове засідання з розгляду даної справи підлягає призначенню у строки, що є достатніми для здійснення сторонами експертного дослідження або за ухвалою суду, копія якої направлена обом сторонам, або за їх домовленістю, і надання суду відповідного висновку експерта.

Крім того, відповідно до ст.223ч.ч.1,2п.5 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку... в разі, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли у справі беруть участь їх представники.

За змістом ч.3ст.12,ч.1ст.81 ЦПК України, сторона позивача має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Випадків звільнення сторони позивача від доказування, визначені ст.82 ЦПК України, матеріали справи не містять.

Згідно ч.1ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою, а, згідно п.3ч.2ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані прибути у судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦПК України, ухвала є судовим рішенням.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

За приписами ч.1ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Про обов`язок явки учасників справи до суду в разі визнання їх явки обов`язковою, відповідно до п.3ч.2ст.43 ЦПК України, а також наслідки повторної неявки позивача визначені ст.257 ЦПК України

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 3 ст.223 ЦПК України, передбачає підстави розгляду справи у відсутності позивача та представника позивач в разі належного його повідомлення.

Частина 3 ст.223 ЦПК України, передбачає підстави розгляду справи у відсутності позивача та представника позивача в разі належного його повідомлення.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач повідомлявся судом про здійснення процесуальних дій судом шляхом направлення кореспонденції електронною поштою за зазначеною у позові адресою, яку отримувала, а також повідомлялася шляхом направлення паперової кореспонденції Укрпоштою за адресою, що була вказана у позові ( АДРЕСА_1 ), але конверт повернувся до суду не отриманим (а.с.81), матеріали справи також містять конверт з заявою позивачки, на якому вказана її адреса проживання АДРЕСА_2 (а.с.54), у позові вказано, що судово-генетичну експертизу позивачка просить призначити в м.Одеса, оскільки проживає тут, але в її заявах, довідках з місця її проживання та актах обстеження її житлово-побутових умов вказано адресу її реєстрації АДРЕСА_3 , фактичною адресою проживання АДРЕСА_4 (а.с.32-37,40,41,53,61,74,86).

Позивачка неодноразово належним чином була повідомлена про дати розгляду справи, а також ухвалами суду від 13.06 та від 04.10.2023р. суд визнавав обов`язковою явку позивачки у судове засідання, але вона до суду не з`являється, подаючи клопотання про розгляд справи за її відсутністю, мотивуючи це наявністю маленької дитини.

Однак, сам по собі факт наявності дитини в позивачки не є перешкодою її явки до суду має бути поважна причина, підкріплена належними доказами, щоби суд міг визнати її поважною, адже, на момент звернення до суду, позивачці така обставина, як наявність в неї малолітньої дитини була відома, тим більше, що вона просила призначити ДНК-експертизу, для здійснення якої також потрібно прибути до відповідної експертної установи безпосередньо з дитиною.

За приписами п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України, в разі якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд не може розглядати справу у відсутності даного учасника, якщо його явку визнано обов`язковою, а, згідно ч.5ст.223 цього ж Кодексу, в разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

В даному випадку, суд позбавлений можливості розгляду даної цивільної справи і по суті позовних вимог, оскільки, крім зазначеного про відсутність заяв/клопотань самого позивача про розгляд у відсутності, суд визнав явку позивача обов`язковою для надання нею особисто пояснень з метою прийняття законного і обґрунтованого рішення (ст.263 ЦПК України).

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Тому, з метою дотримання вимог законодавства про розумність строку розгляду справи відповідно до вищезазначених вимог ст.ст.120-121 ЦПК України, слід призначити дату судового засідання даної справи у строки, що є достатніми для здійснення сторонами експертного дослідження або за ухвалою суду, копія якої направлена обом сторонам, або за їх домовленістю, і надання суду відповідного висновку експерта, але, в разі відсутності домовленості сторін про явку до експертної установи для здійснення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, слід визнати обов`язкову явку позивача та рекомендувати їй забезпечити явку свідків до суду з мотивів, викладених вище.

Керуючись ст.ст.43,128,254,258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Призначити судове засідання у приміщенні Болградського районного суду Одеської області на 10:00 годину 14.02.2024 року за адресою: вул.25 Серпня,192, м.Болград Одеської області, зала №10.

Повідомити учасників справи про дату й місце судового засідання шляхом направлення даної ухвали.

Визнати обов`язковою присутність позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні, викликавши її для надання суду особистих пояснень.

Роз`яснити позивачці її право забезпечити явку до суду для допиту її свідків, зазначених у позові, в разі відсутності відповідного висновку експерта.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Кравцова