ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4508/23 Справа № 210/6614/21 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

цивільну справу №210/6614/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко Оксана Олександрівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 31 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Вікторович Н.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогуз позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Стюрко Оксана Олександрівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.08.2006 року АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №М137/135/06. Відповідно до умов вказаного кредитного договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 18000дол.США. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 20.10.2021 року, має заборгованість: за кредитом - 12390,35дол.США, за відсотками - 21990,87дол.США.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором від 03.08.2006 року між Кредитором та Іпотекодавцем, яким є ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір №136/202-І-М 137/135/06, відповідно до якого останній передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2 кімнатну квартиру на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8кв.м., житловою площею 27,4кв.м. Ринкова вартість предмета іпотеки становить 351800грн. З 12.03.2018 року власником предмета іпотеки є відповідач ОСОБА_1 , на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку» та договору купівлі-продажу, серія та номер: 594, виданий 12.03.2018 року, видавник: Стюрко О.О., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області.

З урахуванням зазначеного, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: 2 кімнатну квартиру на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8кв.м., житловою площею 27,4кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №М137/135/06 від 03.08.2006 року, заборгованість станом на 20.10.2021 року, становить 34381,22дол.США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 12390,35дол.США, сума заборгованості за відсотками - 21990,87дол.США, на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко Оксану Олександрівну поновити запис в реєстрі №1963, від 03.08.2006 про заборону на вказане вище нерухоме майно.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 31 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що іпотека не була скасована, договір іпотеки є чинним, доказів його недійсності, скасування чи розірвання - не надано. За таких обставин сторони цього договору мають виконувати свої обов`язки належним чином. У разі невідповідності записів та відомостей в Державному реєстрі прав про припинення іпотеки відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, пріоритет мають відомості, що містяться у документах. Новий власник іпотеки є іпотекодавцем.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначила, що позивач зазначає невірну дату укладання договору купівлі-продажу квартири 22.05.2014, замість вірного 12.03.2018 року. Вона правомірно набула право власності на квартиру та володіє нею як добросовісний набувач. У договорі купівлі-продажу від 12.03.2018 року зазначено, що майно під забороною (арештом) чи в іпотеці не перебуває. У договорі від 22.05.2014 року також зазначено, що інформація про перебування предмету договору в іпотеці відсутня. Згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно під забороною (арештом) квартира не перебуває. Відомості у реєстрі вважаються правильними, поки не доведено протилежне. Факт неправомірності набуття права власності підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає законність і добросовісність. Апелянт посилався на застарілі висновки Верховного Суду. На час укладення договору купівлі-продажу з відповідачем квартира не перебувала в іпотеці, та ОСОБА_1 не набула статусу іпотекодавця. Кредитор не довів, що припинення іпотеки відбулося на підставі неналежних документів. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачу та боржнику, що є відмінним від іпотекодавця, дійсно скерована вимога про усунення перешкод в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку», а так само й доказів, що така вимога була отримана іпотекодавцем. Крім того, позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. Крім того, позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року залучено Акціонерне товариство «Сенс Банк» як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Представник позивача Курдюмов М.М. в судове засідання апеляційного суду 07.06.23р. не з`явився, надіслав на електронну адресу суду лист з проханням відкласти розгляд справи через його відрядження до м.Київ. На підтвердження надав копію наказу від 01.06.23р.

Відповідно до ч1. ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Колегія суддів не вважає неявку представника позивача в судове засідання поважною, оскільки позивач АТ «Сенс Банк» є юридичною особою, що діє на ринку фінансових послуг, і має відповідну можливість забезпечити присутність в судовому засіданні іншого представника для участі у розгляді справи.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №М137/135/06. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 18000дол.США, зі сплатою 14 відсотків річних відповідно до узгодженого порядку погашення суми (вказаним у договорі) та кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 серпня 2013 року, на умовах, визначених Договором кредиту (а.с.7-10 т.1).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №М137/135/06 від 03 серпня 2006 року, між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №136/202-І-М 137/135/06, відповідно до п.1.1, 1.1.1 вказаного договору, останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2 кімнатну квартиру на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8кв.м., житловою площею 27,4кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., і зареєстровано в реєстрі за №11565, право власності на яке зареєстровано комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» згідно напису на правовстановлюючому документі від 22.10.2001 року в реєстровій книзі 25-127, номер запису №127, реєстраційний номер №153168830 вартість за погодженням сторін 22500дол.США на день укладення цього договору становить 113625грн. (а.с.22-25 т.1).

Згідно п.4.6 договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом продажу предмету іпотекиіпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом організації іпотеко держателем продажу предмету іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем порядку, встановленому ст.6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Позичальник не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку із чим заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору, станом на 20.10.2021 року, становить 34381,22дол.США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 12390,35дол.США, сума заборгованості за відсотками - 21990,87дол.США. (а.с.26-31 т.1).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А. та зареєстрований в реєстрі за №699 від 22.05.2014 року, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.3 вказаного Договору документами, що підтверджують право приватної власності продавця на відчужувану ним квартир, договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 08.12.1999 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим №11565.

Право приватної власності продавця на предмет договору зареєстроване Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі: 25-127, номер запису 127, реєстраційний номер 15316883 та згідно чинного законодавства про державну реєстрації прав на нерухоме майно 22.05.2014 року право власності продавця на предмет договору зареєстроване приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. за номером запису про право власності: 5753011, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, номер 2202208 від 22.05.2014 року, наданим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. Відповідно до п.1.4 Договору купівлі-продажу квартири, інформація про перебування предмету договору в іпотеці, накладення обтяження або інших речових прав на предмет договору відсутня, що підтверджується Витягом за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна від 22.05.2014 року. (а.с.94-96 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №254497535 від 27.04.2021 року записи обтяження іпотекою та заборона відчуження вказаного нерухомого майна були вилучені і квартира 12.03.2018 року була відчужена на користь ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 594, виданий 12.03.2018 року, видавник: Стюрко О.О., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с.5-6, 87-88 т.1).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. та зареєстрований в реєстрі за №594 від 12.03.2018 року, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3 вказаного Договору документами, що підтверджують право приватної власності продавця на відчужувану нею квартиру, є договір купівлі-продажу від 22.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. за реєстром №698. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.05.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, номер запису про право власності 5754586. Відповідно до п.1.5 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під забороною (арештом) та і в іпотеці квартира не перебуває. В державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня (а.с.90-93 т.1).

Ухвалою суду першої інстанції від 15 лютого 2022 року за клопотанням відповідача витребувано від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О., належним чином завірену копію договору купівлі-продажу серії ННА 552406 від 12 березня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №594, та документи, на підставі яких посвідчений зазначений договір. Також витребувано належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири серії ВТИ 886731 від 22 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №698, та документи, на підставі яких посвідчений зазначений договір, які надійшли до суду і містяться в матеріалах справи (а.с.141 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме станом на 12 березня 2018 року квартира не перебувала в іпотеці, ОСОБА_1 не набула статусу іпотекодавця. Будь яких доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснене на підставі неналежних документів, які жодною мірою не свідчили про реальне припинення іпотеки, позивачем суду не надано, договори купівлі-продажу квартири від 22 травня 2014 року та від 12 березня 2018 року є чинними, доказів їх оскарження не надано.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, та зазначає наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на вказане Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач, внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, та вони відповідають висновку, викладеному у п.7.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року №922/2416/17.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що будь яких доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснене на підставі неналежних документів, позивачем суду не надано, договори купівлі - продажу квартири від 22 травня 2014 року та від 12 березня 2018 року є чинними, недобросовісності набувача ОСОБА_1 доказів їх оскарження не надано, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини третьою статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Також продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі за договором купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону, може відбуватись на підставі рішення суду (частина перша статті 38 Закону № 898-IV).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 61 постанови від 29 травня 2019 року у справі 310/11024/15-ц дійшла висновків, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону №898-IV, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 цього Закону, є неналежним способом захисту.

У пункті 4.6 договору іпотеки 03 серпня 2006 року сторони передбачили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом продажу предмету іпотекиіпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом організації іпотеко держателем продажу предмету іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем порядку, встановленому ст.6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону № 898-IV).

Виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 червня 2021 року №922/2416/17.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 31 січня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 07 червня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв