Дата документу 07.12.2023 Справа № 331/2939/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/2939/23 Головуючий у І інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/1980/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Юрія Васильовича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Юрія Васильовича до ОСОБА_2 , треті особи: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Ю.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Заводський ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02.12.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано 01.07.2010. Від цього шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) батька дітей щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.04.2015 і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.01.2021.

Судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2023 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2023, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що у зв`язку з прийняттям вищезазначених судових наказів, його матеріальний стан погіршився. ОСОБА_1 не має фактичної можливості сплачувати такий розмір аліментів, оскільки на теперішній час з його доходів утримується 83%.

Крім того, у позивача значно погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, він змушений витрачати значні кошти на лікування. Оскільки на утриманні ОСОБА_1 перебувають четверо дітей та непрацездатна матір, у нього змінився сімейний стан, погіршився стан здоров`я, що призвело до погіршення матеріального стану, вважає, що розмір аліментів, які стягуються на утримання дітей на користь ОСОБА_2 , мають бути зменшені.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Ю.В. просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітей повноліття.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним заочним рішенням, 13 вересня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зі скаржника стягуються аліменти за трьома судовими рішеннями у розмірі 83% від його доходу, що перевищує розмір граничної суми аліментів, встановленої ч. 5 ст. 183 СК України.

За твердженням скаржника, суд першої інстанції порушив «п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України», дійшовши висновків про те, що матеріальний стан ОСОБА_1 не погіршився з моменту стягнення з нього аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Приписами ч. 4 ст. 367 ЦПКУ України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає повною мірою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей, а обставини, які він наводить в обґрунтування та на підтвердження своїх вимог, в розумінні ст. 192 СК України та позиції Верховного Суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у нього інших дітей, на утримання яких позивач має сплачувати аліменти, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, оскільки розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії НОМЕР_1 від 24.03.2015, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії НОМЕР_2 від 24.03.2015.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 у справі № 331/2824/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) батька дітей щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.04.2015 і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького МУЮ від 17.11.2015 відкрито виконавче провадження № 49384118 з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/973/15, виданого 09.11.2015 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Відповідно до розрахунку, складеного головним державним виконавцем Гайдаш О.С., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 4384118 складає 112854,68 грн.

Судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2021 у справі № 332/23/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.01.2021.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64352215 з примусового виконання судового наказу № 332/23/21, виданого 20.01.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Згідно з розрахунком, складеним головним державним виконавцем Гайдаш О.С., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 64352215, складає 75827,30 грн.

Судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2023 у справі № 332/1253/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.04.2023 року відкрито виконавче провадження № 71508357 з примусового виконання судового наказу № 332/1253/23, виданого 14.03.2023 Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Відповідно до довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України ОСОБА_9 № 4957 від 25.09.2022, ОСОБА_1 в період з 11.06.2022 до теперішнього часу брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпечення їх здійснення.

Згідно з висновком ТОВ «Ендоскопічна нейрохірургія» від 07.03.2023, у пацієнта ОСОБА_1 , 1985 року народження, зміщення дисків L4-L5, L3-L4. Проведена лазерна вапоризація дисків L4-L5, L3-L4. Ускладнень не було.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України від 25.04.2023 № 405/2, за результатами проведення медичного огляду ОСОБА_1 , 1985 року народження, діагноз та постанова про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після вибухової травми (24.10.2022), акубаротравми у вигляді вушного шуму (пов`язана з проходженням військової служби), травма кваліфікується як легка; поширений остеохондроз хребта з помірним порушенням функції (не пов`язана з проходженням військової служби); хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт у фазі нестійкої ремісії з незначним порушенням функції (пов`язане з проходженням військової служби).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Позивач мотивував необхідність зменшення розміру аліментів тим, що з нього стягнуто аліменти на утримання двох інших дітей.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

При цьому апеляційний суд зауважує, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох інших дітей, без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від попереднього шлюбу і суперечитиме найкращим інтересам дітей.

Отже, народження третьої та четвертої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Схожий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача на час звернення до суду з цим позовом порівняно з доходом, який він отримував на час прийняття судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів.

Апеляційний суд наголошує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

За наведених обставин, колегія суддів критично розцінює доводи апеляційної скарги і до не бере їх до уваги, оскільки вони зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. ст. 77, 81 ЦПК України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на наявність у нього двох інших дітей, мають враховуватись судом саме під час визначення розміру аліментів на інших дітей, а відтак не відображають погіршення матеріального стану та стану здоров`я ОСОБА_1 , та не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того колегія суддів зауважує, що матеріали справи містять докази того, що позивач має значний розмір заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду та судовими наказами, що свідчить про його недобросовісність у виконанні батьківських обов`язків та невиконання судових рішень (а.с. 10-18).

Таким чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, колегія суддів доходить висновку про те, що розмір стягуваних аліментів, які позивач сплачує на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробіткуна теперішній час не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого законодавства України, а надані позивачем докази не свідчать про суттєву зміну матеріального стану та в сукупності не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, що були визначені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015, з врахуванням вимог сімейного законодавства, що є визначальним при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач сплачує аліменти на утримання двох інших неповнолітніх дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме їх інтересам.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Колегія судді дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 року, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Ю.В. слід залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шовкопляса Юрія Васильовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 грудня 2023року.

Головуючий:

Судді: