Провадження № 2/761/1589/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі: головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» завдані збитки у розмірі 63 679,70 грн. та сплачений по справі судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 21.09.2020р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №416а20ц (далі- Договір), належного страхувальнику транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхувальнику страхове відшкодування.

21.04.2021р. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Здолбунівській в м. Києві скоїв зіткнення з автомобілем «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби одержали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17.06.2021р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбачених ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення.

Власник пошкодженого автомобіля «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату суми страхового відшкодування, яка була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 121 451,50 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована в АТ «Просто-Страхування» згідно полісу №АР4939034, розмір страхового відшкодування за даним полісом складає 51 771, 80 грн. Згідно ст.ст.22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», АТ «Просто-Страхування» відшкодувала ПРАТ СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 51 771,80 грн. Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 63679,70 грн. Таким чином, в розумінні ст.ст.993, 1187, 1194 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

08.11.2021р. ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

10.01.2022р. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Романишеній І.П.

11.01.2022р. ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 047), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021р. у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третяї статті 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що 21.09.2020р. між ПАТ «СК «АРКС», та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №416а20ц, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.20-27).

12.04.2021р. в м. Києві по вул. Здолбунівській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 (а.с.14-17). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений.

Вина відповідача ОСОБА_1 у настанні ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.06.2021р. (а/с.18-19).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія ОСОБА_1 вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_2 , є єдиною винною особою, дії якої призвели до ДТП.

15.04.2021р. до ПАТ «СК «АРКС» звернувся страхувальник ОСОБА_2 за договором добровільного страхування наземного транспорту № 416а20ц, із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Вказана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі акта огляду транспортного засобу від 15.04.2021р.; ремонтної калькуляції №1.003.21.0 від 29.04.2021р., рахунку № С000074223 від 19.04.2021р.; висновку експерта №247-1/21 за результами проведення додаткового автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту від 05.05.2021р., страхового акта №ARX2772505 від 11.05.2021р. та № ARX2772506 від 11.05.2021р.; розраховано страхове відшкодування на суму 121451,50 грн.

ПрАТ «СК «Аркс», відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №416а20ц від 21.09.2020р., здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 57771,80 грн. та 63679,70 грн. на рахунок ТОВ «Автолайф центр», що підтверджується платіжними дорученнями № 778368 від 12.05.2021р. та № 778250 від 12.05.2021р. (а.с. 45,48).

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком (АТ "ПРОСТО-страхування") регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом ч.1 ст.1194 ЦК України обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі №441/756/18, від 26.10.2022р. у справі №645/6088/18.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: відомостей про перевірку чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, на момент дорожньо - транспортної пригоди 12.04.2021р., цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «Просто Страхування» за договором-полісом № АР4939034 (а.с.49).

Однак сам договір обов`язкового страхування за вказаним полісом в матеріалах справи відсутній, за таких обставин суд позбавлений можливості перевірити чи був перевищений ліміт відповідальності за даним Договором. При цьому, позивач не повідомляв про труднощі у наданні цього доказу суду. Також, представником позивача не заявлялось клопотання про витребування відповідного договору укладеного відповідачем з ПАТ «Просто Страхування».

Суд критично відноситься до доводів представника позивача про те, що страховою компанією відповідача було відшкодовано 57 771,80 грн. страхового відшкодування, оскільки матеріали справи не містять щодо цього жодних належних та допустимих доказів.

В той же час, суд зауважує, що рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а позивач, який стверджує певні обставини спірних правовідносин має обов`язок підтвердити вказане шляхом подання до суду відповідних доказів, або ж вмотивованого клопотання про їх витребування.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та недоведеним, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»: м.Київ, вул.Іллінська, 8, ;

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст судового рішення складено: 31.05.2023 р.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА