печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7730/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

боржника: не з`явився

стягувача: не з`явилась,

приватного виконавця: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 11.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - боржник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду зі скаргою на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича (далі - Приватний виконавець Кошарний О.В.) у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 11.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою ОСОБА_2 (далі - стягувач, ОСОБА_2 ) про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 , у якій просить зобов`язати Приватного виконавця Кошарного О.В. врахувати платежі, здійснені боржником на користь стягувача з лютого 2021 року по серпень 2021 року, в призначенні яких зазначено «перевод личных средств», як сплату аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_3.

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що 26.08.2021 року постановою Приватного виконавця Кошарного О.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 24.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11.02.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнення з боржника на користь держави судового збору в розмірі 227,00 грн.

Боржник також зазначає, що справно сплачував аліменти на утримання дітей, за винятком ситуації, коли в нього виникла заборгованість перед стягувачем через той факт, що він не вказував у призначенні платежу - «аліменти на утримання дітей».

Однак, Приватним виконавцем Кошарним О.В. у довідці-розрахунку не враховано платежі, здійснені боржником на банківську картку стягувача, починаючи з лютого 2021 року по серпень 2021 року, в призначенні яких зазначено «перевод личных средств».

09.08.2023 року боржник направив до приватного виконавця заяву з квитанціями щодо здійснення перерахунку заборгованості, проте листом Приватного виконавця Кошарного О.В. від 21.08.2023 року відмовлено боржнику у зарахуванні сум згідно з вищевказаними квитанціями та рекомендовано звернутись до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, боржник звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Боржник у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином; боржник та представник боржника подали до суду заяви про розгляд скарги за їх відсутністю, скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Стягувач в судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду скарги повідомлена належним чином; представник стягувача подав до суду клопотання, у якому просив відмовити в задоволенні скарги повністю, розгляд скарги здійснювати за відсутністю стягувача та її представника.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим провести розгляд скарги у відсутність учасників справи.

Дослідивши скаргу на дії приватного виконавця та матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення скарги, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Печерським районним судом м. Києва 24.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою стягувача про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з боржника стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11.02.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто з боржника на користь держави судовий збір у розмірі 227,00 грн.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 щодо боржника ОСОБА_1 станом на 17.01.2023 року за спірний період з лютого 2021 року по серпень 2021 року:

- у лютому 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 5 947,71 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 5 947,71 грн.; сукупний розмір заборгованості - 5 947,71 грн.;

- у березні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 10 066,00 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 10 066,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 16 013,71 грн.;

- у квітні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 10 211,00 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 10 211,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 26 224,71 грн.;

- у травні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 9 643,50 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 9 643,60 грн.; сукупний розмір заборгованості - 35 868,21 грн.;

- у червні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 10 227,50 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 10 227,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 46 095,70 грн.;

- у липні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 10 478,00 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 10 478,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 56 573,70 грн.;

- у серпні 2021 року: сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила 10 179,00 грн.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 10 179,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 66 752,70 грн.

Згідно з копією листа Приватного виконавця Кошарного О.В. від 21.08.2023 року № НОМЕР_3 26.08.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7730/21-ц. Після відкриття виконавчого провадження був складений розрахунок заборгованості за аліментами. Даний розрахунок сторонами виконавчого провадження оскаржений не був, заборгованість була частково погашена, частково сплачена боржником. Тобто, при розрахунку заборгованості боржник не надавав квитанцій про сплату аліментів та погоджувався з розрахунком. У наданих боржником квитанціях призначення платежу зазначене як «Перевод личных средств», а не зазначено перерахування аліментів. Таким чином, зарахувати дані квитанції до сум сплачених аліментів неможливо.

Згідно з копіями дублікатів квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 18.02.2021 року № Р24А973851911С45787, від 19.03.2021 року № Р24АС1050, від 15.04.2021 року № Р24АС3412, від 19.05.2021 року № Р24АС6863, від 14.06.2021 року № Р24АС5246, від 15.07.2021 року № Р24АС7099, від 18.08.2021 року № Р24АС9247 ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 : 16 080,40 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 18 000,00 грн. відповідно, з призначенням платежів - «Перевод личных средств».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, таких засад, зокрема, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (далі - СК України). Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У скарзі боржник зазначає, що він справно сплачував аліменти на утримання дітей, перераховуючи грошові кошти на банківську картку стягувача, проте, Приватним виконавцем Кошарним О.В. у довідці-розрахунку не враховано платежі, здійснені боржником за період з лютого 2021 року по серпень 2021 року, в призначенні яких зазначено «Перевод личных средств», у зв`язку з чим приватним виконавцем нарахована боржнику заборгованість за аліментами перед стягувачем. Грошові перекази здійснені без позначки «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання дітей.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На обґрунтування доводів скарги на дії приватного виконавця боржник надав копії дублікатів квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 18.02.2021 року № Р24А973851911С45787, від 19.03.2021 року № Р24АС1050, від 15.04.2021 року № Р24АС3412, від 19.05.2021 року № Р24АС6863, від 14.06.2021 року № Р24АС5246, від 15.07.2021 року № Р24АС7099, від 18.08.2021 року № Р24АС9247, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перераховував ОСОБА_2 : 16 080,40 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 16 000,00 грн., 18 000,00 грн. відповідно, з призначенням платежів - «Перевод личных средств».

Матеріали справи не містять відомостей, що між батьками дітей існують угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання дітей, та що боржник несе додаткові витрати на дітей (витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)).

Крім того, боржник зазначає, що сплачував саме аліменти на дітей, у зв`язку з чим 09.08.2023 року боржник направив приватному виконавцю заяву з вищевказаними квитанціями щодо здійснення останнім перерахунку, однак листом від 21.08.2023 року Приватний виконавець Кошарний О.В. відмовив боржнику у зарахуванні сум, перерахованих згідно з цими квитанціями.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що між стягувачем та боржником наявні інші грошові зобов`язання, крім аліментних. Стягувач не заперечує отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником.

У наданому суду клопотанні стягувач зазначає, що платежі, здійснені згідно з наданими боржником квитанціями, є добровільним внеском на утримання чотирьох дітей від боржника; боржник не надав жодних доказів, що ці перерахування були аліментами, а не добровільним внеском на утримання дітей. При цьому, стягувач посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 759/4666/20 та від 29.09.2021 року у справі № 2607/386/2012.

Однак, суд відхиляє наведені доводи стягувача з огляду на наступне.

У постанові від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Так, у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 2607/386/2012 зазначено, що ухвалою суду визнано мирову угоду, укладену між позивачкою та відповідачем, згідно з якою батько зобов`язався щомісячно сплачувати матері аліменти на дітей у добровільному порядку. У пункті 4 мирової угоди передбачено, що аліменти за увесь період, зазначений у пунктах 2, 3 цієї угоди, батько зобов`язується сплачувати матері щомісячними платежами до 5 (п`ятого) числа кожного наступного місяця, з моменту затвердження угоди судом шляхом поштового переказу на адресу реєстрації матері. Отже, сторони визначили порядок сплати боржником аліментів - шляхом поштового переказу на адресу матері. Суд першої інстанції встановив, що боржник не надав доказів того, що банківська картка, на яку здійснювався переказ грошових коштів, належить стягувачу, а електронні перекази за допомогою поштового зв`язку не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу. Суд першої інстанції не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей. Боржник не надав доказів сплати аліментів саме в порядку, передбаченому пунктом 4 мирової угоди. Врахувавши наведені обставини, Верховний Суд дійшов переконання, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій державного виконавця та невстановлення підстав для задоволення скарги.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 759/4666/20 зазначено, що суди встановили, що боржник не надав доказів, що оспорювані квитанції доводили саме таке призначення платежів як аліменти, враховуючи те, що він визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин Верховний Суд дійшов переконання, що суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та невстановлення підстав для задоволення скарги в оскарженій частині.

Разом з тим, у даній справі наведені стягувачем у клопотанні постанови Верховного Суду ухвалені у справах за неподібних фактичних обставин, тому такі приклади не є релевантними.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 року у справі № 206/2658/22. При цьому, Верховний Суд зазначив, що керується тим, що за обставинами справи № 2607/386/2012 порядок сплати аліментів був погоджений сторонами у мировій угоді, затвердженій судом, проте боржник не надав доказів сплати аліментів саме в цьому порядку. За обставинами справи № 759/4666/20 боржник визнавав понесення додаткових витрат на дитину, а тому, оскільки в квитанціях не зазначено призначення платежу, неможливо встановити, чи грошові кошти є аліментами чи є додатковими витратами на неї.

Таким чином, висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 2607/386/2012 та від 01.06.2022 року у справі № 759/4666/20, на які посилається стягувач у поданому до суду клопотанні, не підлягають врахуванню у даній справі, оскільки ці висновки сформульовані за відмінних фактичних обставин.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 642/6906/16-ц зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18.11.2020 року у справі № 648/1102/19 та від 26.05.2021 року у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі № 707/999/21 враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі № 199/2951/21 встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, установивши, що: доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем матеріали справи не містять; відсутні докази відмови стягувача від отримання грошових переказів від боржника; відсутні докази, що між батьками дітей існують угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання дітей, та що боржник несе додаткові витрати на дітей, суд приходить до висновку, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані приватним виконавцем при обрахунку заборгованості боржнику за аліментами.

При цьому, суд враховує, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним Приватним виконавцем Кошарним О.В. , за спірний період сума аліментів, яка підлягала стягненню, становила: у лютому 2021 року - 5 947,71 грн.; у березні 2021 року - 10 066,00 грн.; у квітні 2021 року - 10 211,00 грн.; у травні 2021 року - 9 643,50 грн.; у червні 2021 року - 10 227,50 грн.; у липні 2021 року - 10 478,00 грн.; у серпні 2021 року - 10 179,00 грн. Водночас, боржник перерахував стягувачу: у лютому 2021 року - 16 080,40 грн.; у березні 2021 року - 16 000,00 грн.; у квітні 2021 року - 16 000,00 грн.; у травні 2021 року - 16 000,00 грн.; у червні 2021 року - 16 000,00 грн.; у липні 2021 року - 16 000,00 грн.; у серпні 2021 року - 18 000,00 грн., що значно перевищує щомісячний розмір аліментів, визначений приватним виконавцем.

З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що скарга боржника на дії приватного виконавця є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 13, 18, 19, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 Сімейного кодексу України, ст.ст. 447, 450-452 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 11.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича врахувати платежі, здійснені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з лютого 2021 року по серпень 2021 року, з урахуванням наданих боржником квитанцій, в призначенні яких зазначено «Перевод личных средств», як сплату аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, відкритому 26.08.2021 року з виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 11.02.2021 року в цивільній справі № 757/7730/21-ц за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 .

Боржник - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягувач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарний Олександр Вікторович: 04070, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, офіс 410-Б.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.10.2023 року.

Суддя Хайнацький Є.С