БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1085/23
провадження № 2/361/2111/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

встановив:

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 1996 р. під час шлюбу з ОСОБА_3 через Київську універсальну біржу м. Києва придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу оформили на її чоловіка ОСОБА_3 . У технічному паспорті на квартиру зазначено, що квартира знаходиться у власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача, ОСОБА_3 помер, про що зроблений відповідний актовий запис № 1404. До сплину шестимісячного терміну позивач та відповідач подали до Броварської міської державної нотаріальної контори заяви про згоду на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що вона та син отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти (банківські картки, депозити). Однак, на квартиру, яка була куплена ними з чоловіком у шлюбі, свідоцтво про право власності нотаріусом видано не було. 28.12.2022 року позивач отримала від Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій нотаріус зазначала, що правовстановлюючим документом, який підтверджував належність спадкодавцеві вищезазначеного нерухомого майна є договір купівлі-продажу, укладений 18 грудня 1996 року. Однак, зазначений договір не може бути прийнятим нотаріусом в якості правовстановлюючого документу, оскільки сторонами договору не додержано вимоги ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладання договору в частині нотаріального посвідчення. ОСОБА_1 вважає, що нею доведено факт того, що вона належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка, але у зв`язку з відсутністю в неї, як спадкоємця, правовстановлюючого документа на квартиру, вона не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює її право володіти на користуватися ним. З огляду на викладені обставини, позивач просить визнати за нею право власності на квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 частини квартири за вищевказаною адресою.

15 травня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в прохальній частині якої позивач просила, крім первісних вимог, також визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений 18.12.1996 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвічений Київською універсальною біржою.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року залучено до участі у справі другого відповідача - ОСОБА_4 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності закрито.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Грибова І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Обставини справи, що встановлені судом

03 червня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва, зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 425. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 ».

Матеріалами справи встановлено, що у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син- ОСОБА_2 .

Із договору купівлі-продажу від 18 грудня 1996 року вбачається, що брокер брокерської компанії № 691 Михайлов Ю.В. , який діяв за дорученням ОСОБА_8 , що діяв від імені ОСОБА_4 (продавець) і брокер брокерської контори № 691 Комаха А.Р. , який діє за дорученням ОСОБА_3 (покупець) заключили на Київській універсальній біржі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 25 серпня 2021 року, виданим Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28.12.2022 року, виданого нотаріусом Першої броварської держаної нотаріальної контори, Журавською В.В. вбачається, що ОСОБА_1 є тим з подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_3 і їй належить частка у праві спільної сумісної власності на майно набуде подружжям за час шлюбу.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2022 року, виданого нотаріусом Першої броварської держаної нотаріальної контори, Журавською В.В. вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є: його дружина, ОСОБА_1 на частку майна та його син, ОСОБА_2 на частку майна, яка складається з грошових вкладів та грошової компенсації.

Постановою нотаріуса Першої броварської держаної нотаріальної контори, Журавською В.В. від 28 грудня 2022 року відмовлено спадкоємцям ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку майна пережившому подружжю на квартиру під АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії висновку № 05 про вартість майна, виготовленого ТОВ «Інститутом земельних реформ та раціонального землекористування», вбачається, що вартість об`єкта оцінки - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , власником якої є (був) ОСОБА_3 станом на 06.02.2023 року становить 624 605 грн.

Із копії довідки № 106 від 06.02.2023 року, яка видана Комунальним підприємством Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварським бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржею 18.12.1996 р. за р.№С2801/14680.

Відповідно до відповіді на запит, що надійшов з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири в 1996 році був чинний Цивільний кодекс Української РСР, який втратив чинність 01.01.2004 року, та Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначалось, що угоди, що зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

У свою чергу, ст.227 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

При цьому, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч.2 ст. 47 ЦК УРСР).

Цивільним кодексом України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328).

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно з п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. За № 282/20595, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 грудня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений Київською універсальною біржею.

Відповідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачено ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 р.

Судом встановлено, що право власності на квартиру ОСОБА_3 набуто в 1966 році.

Оскільки спірне майно набуто до 2004 р., тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.

Ураховуючи викладене вище та обставини справи, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 , була спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , так як на момент оформлення договору купівлі - продажу вказаної квартири вони перебували в шлюбі та квартира була придбана в інтересах сім`ї, а тому 1/2 частина квартири, після смерті ОСОБА_3 належить ОСОБА_1 , як майно придбано під час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно п. 1.1 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до п. 1.2 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий із подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз`яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим.

Згідно із п. 2.2. глави 11 розділу ІІ зазначеного Порядку якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

У разі смерті одного з подружжя виникає необхідність розмежування частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та спадкового майна. Як зазначається у пункті 4.21 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Судом установлено, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про права на спадщину від 28.12.2022 року, до спадкової справи № 203-2022 щодо майна померлого ОСОБА_3 , спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, крім квартири АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене вище, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя, та належить ОСОБА_1 на підставі права спільної сумісної власності, як одного з подружжя, а частина квартири належить як спадщина за законом.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Отже, у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання за відповідачем ОСОБА_2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , суд відмовляє, оскільки відповідач ОСОБА_2 самостійно не звертався до суду з вказаною вимогою.

З огляду на вищевикладене, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 111, 112, 114, 115 СК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 грудня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений Київською універсальною біржею.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 20, 40 кв.м.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Н.М. Петришин