КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року місто Київ.

Справа №752/6967/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7969/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ судді доповідача Желепи О.В, суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І., за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року (ухвалене в складі судді Мазура Ю.Ю., інформація щодо складення повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа: Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа: Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 08.12.2020 до 27.01.2022 позивач працював в Акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України». В день звільнення відповідач провів з позивачем розрахунок, проте не в повному обсязі. Протягом періоду роботи з 01.10.2021 до 26.01.2022 позивач був тимчасово непрацездатним через захворювання Covid-19. У зв`язку з цим, позивачу було видано листки непрацездатності. Проте, з вини відповідача допомогу по тимчасовій непрацездатності позивачу не було виплачено своєчасно та в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності № -1, № 127516-1, № 190154-1, № 777830-1, № 921533-1, № 294458-1, № 804791-1, № 159144-1, № 421571-1, № 583711-1, № 820802-1, № 024417-1, № 2083436-1, №2346593-1, № 566973-1, № 2962401-2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; зобов`язати відповідача невідкладно прийняти рішення про призначення позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листків непрацездатності, які не були оплачені на момент подання позову; зобов`язати відповідача протягом п`яти робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачу, на підставі листків непрацездатності, які не були оплачені на момент подання позову; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2022 до дня вирішення справи, виходячи із суми середньоденного заробітку у розмірі 4092,86 грн., що на день подання позову становить 417471,72 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

В подальшому в суді першої інстанції позивач та його представник відмовились від позовних вимог щодо зобов`язання відповідача невідкладно прийняти рішення про призначення позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листків непрацездатності, які не були оплачені на момент подання позову; зобов`язання відповідача протягом п`яти робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачу, на підставі листків непрацездатності, які не були оплачені на момент подання позову. Інші позовні вимоги просили задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» щодо не призначення ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності № -1, № 127516-1, № 190154-1, № 777830-1, № 921533-1, № 294458-1, № 804791-1, № 159144-1, № 421571-1, № 583711-1, № 820802-1, № 024417-1, № 2083436-1, №2346593-1, № 566973-1, № 2962401-2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2022 по 13.02.2023 у розмірі 1068236 (один мільйон шістдесят вісім тисяч двісті тридцять шість) грн. 46 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ «ДПЗКУ» 24 березня 2023 року, згідно поштової відмітки, направили на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаргу обґрунтовували тим, що позивачу на час звільнення були виплачені всі належні до виплати суми. Обов`язок у відповідача виплатити позивачу допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності за перші 5 днів непрацездатності виник після звільнення позивача, коли був отриманий лист, щодо здійснення перевірки законності видачі листків непрацездатності 31 січня 2022 року. Також зазначають, що виплати проводилась після прийняття рішення спеціальною комісією, уповноваженою на прийняття рішень щодо оплати допомоги . Суд не врахував, що кошти, які оплачуються за рахунок Фонду соціального страхування були перераховані позивачу одразу після їх зарахування на рахунки підприємства, а тому вони не несуть відповідальність за затримку виплати коштів за рахунок фонду. Крім того скарга містить доводи, що посилання позивача на здійснення перевірки правомірності видачі лікарняних через упереджене ставлення є недоведеним припущенням, оскільки відповідач скористався своїм правом на здійснення такої перевірки, що було пов`язано з обставинами, що передували звільненню позивача. Також вказують на те, що визначаючи період за який стягнуто середній заробіток, суд безпідставно не врахував, що всі належні позивачу кошти були виплачені до ухвалення рішення, а суми, які сплачуються підприємством були виплачені 31 серпня 2022 року. Скарга також містить доводи про те, що середньоденна заробітна плата вирахувана без врахування 100 постанови КМУ. Представник відповідача також посилався на неврахування судом висновків Верховного Суду, щодо необхідності враховувати пропорційність недоотриманої працівником суми при звільненні при визначенні розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач надіслав відзив, в якому зазначає, що відповідач безпідставно через упереджене ставлення ініціював перевірку законності видачі лікарняних листків, що призвело до затримки виплати як належних йому сум від підприємства, так і через таку перевірку мала місце і затримка виплати коштів фондом, а тому вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що розмір середньоденного заробітку судом визначено у відповідності з вимогами Закону.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Кисіль А.В. доводи скарги підтримав в повному обсязі. Позивач та його представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у не призначенні ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності № -1, № 127516-1, № 190154-1, № 777830-1, № 921533-1, № 294458-1, № 804791-1, № 159144-1, № 421571-1, № 583711-1, № 820802-1, № 024417-1, № 2083436-1, №2346593-1, № 566973-1, № 2962401-2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Задовольняючи такі вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені права позивача внаслідок призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності з порушенням строків, визначених ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що за період роботи ОСОБА_1 з 01.10.2021 по 26.01.2022 останньому було видано листки непрацездатності: листок № -1, зареєстрований 02.10.2021, відкритий 01.10.2021, закритий 06.10.2021; листок № 127516-1, зареєстрований 11.10.2021, відкритий 11.10.2021, закритий 22.10.2021; листок № 190154-1, зареєстрований 12.10.2021, відкритий 23.10.2021, закритий 25.10.2021; листок № 777830-1, зареєстрований 25.10.2021, відкритий 26.10.2021, закритий 26.10.2021; листок № 921533-1, зареєстрований 27.10.2021, відкритий 27.10.2021, закритий 05.11.2021; листок № 294458-1, зареєстрований 03.11.2021, відкритий 06.11.2021, закритий 12.11.2021; листок № 804791-1, зареєстрований 12.11.2021, відкритий 13.11.2021, закритий 19.11.2021; листок № 159144-1, зареєстрований 22.11.2021, відкритий 20.11.2021, закритий 26.11.2021; листок № 421571-1, зареєстрований 29.11.2021, відкритий 27.11.2021. закритий 03.12.2021; листок № 583711-1, зареєстрований 03.12.2021, відкритий 04.12.2021, закритий 10.12.2021; листок № 820802-1, зареєстрований 13.12.2021, відкритий 11.12.2021, закритий 17.12.2021; листок № 024417-1, зареєстрований 18.12.2021, відкритий 18.12.2021, закритий 19.12.2021; листок № 2083436-1, зареєстрований 21.12.2021, відкритий 20.12.2021, закритий 29.12.2021; листок № 2346593-1, зареєстрований 31.12.2021, відкритий 30.12.2021, закритий 10.01.2022; листок № 566973-1, зареєстрований 10.01.2022, відкритий 11.01.2022, закритий 20.01.2022; листок № 2962401-2, зареєстрований 20.01.2022, відкритий 21.01.2022, закритий 26.01.2022.

Згідно з п.1 ч. 1, ч.2 ст. 22 Закону №1105-XIV від 23.09.1999 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності.

Пунктами 2, 3 Порядку № 440 оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» документ для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Колегія суддів зазначає, що вказаною нормою закону не визначено жодних строків виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з хворобою працівника.

Абзацом 2 п. 2 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 12 визначено, що на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення.

Як вбачається з листа голови Комісії із соціального страхування відповідача від 07.12.2021 № 130-1-19/4764, останній звернувся до Управління Виконавчої дирекції ФСС у м. Києві щодо перевірки обгрунтованості видачі листків тимчасової непрацездатності.

Комісія, звертаючись з перевіркою реалізувала своє право, передбачене п. 2.1. Положення про комісію із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованих працівників державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом AT «ДГІЗКУ» від 03.12.2010 № 1/1 в частині права комісії із соціального страхування звертатися до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам.

Листами від 28.12.21 № 7574-02 та від 30.12.21 № 9711-6 (копії містяться в матеріалах справи) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві повідомило, що здійснюється перевірка листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 , тому Фондом рекомендовану розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви - розрахунку після отримання результатів вказаної перевірки.

Після звільнення Позивача , яке відбулося 27.01.2022 р. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листом від 27.01.2022 р. № 609-3, який AT «ДПЗКУ» фактично отримано 31.01.2022 p., (копія міститься в матеріалах справи) повідомило, що за результатами перевірки порушень видачі перших 6-ти листків непрацездатності не виявлено.

Також, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листом від 20.07.2022 р. № 2507-6, який отримано AT «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. (копія міститься в матеріалах справи) повідомило, що порушень видачі наступних 5-ти листків непрацездатності також не виявлено.

Відповідно до протоколу засідання комісії із соціального страхування АТ "ДПЗКУ" від 19 серпня 2022 року № 19, позивачу були нараховані грошові кошти в сумі 14 358 грн. 55 коп. за перші 5 днів тимчасової непрацездатності.

Відповідно до протоколу комісії від 27 січня 2022 року № 4 позивачу за рахунок коштів фонду було обраховано за період непрацездатності з 20.11.2021 року по 10.12.2021 року 48 793 грн. 57 коп. Проте грошові кошти з фонду надійшли лише 07 березня 2022 року та через активні бойові дії в цей період були перераховані позивачу за першої можливості 08 квітня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що затримка прийняття рішення комісією із соціального страхування, а відповідно і затримка в подачі заявки мали місце через початок повномасштабного вторгнення на територію України, російських військ, колегія суддів вважає, що правові підстави для визнання неправомірною бездіяльності відповідача відсутні.

Стосовно вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із ч.1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи позов, суд стягнув середній заробіток, як за не виплату при звільненні позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів такої непрацездатності, яка виплачується за рахунок підприємства , так і за затримку виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на те, що роботодавець не несе відповідальності за затримку виплати коштів, які має заплатити працівнику ФССУ, що узгоджується з правовою позицією ВС, яка викладена у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 591/1079/19.

Частина допомоги по непрацездатності, яка виплачується працівнику фондом в розумінні ст. 116 КзпП України не є виплатою, яка належить працівнику від підприємства.

Доводи представника позивача про безпідставну перевірку законності отримання лікарняних листків є недоведеним припущенням, оскільки відповідач реалізував надане йому право на таку перевірку з врахуванням обставин, що передували звільненню позивача.

Стосовно затримки у виплаті позивачу, коштів, які зобов`язано було виплатити підприємство за перші 5 днів непрацездатності, колегія суддів погоджується, що такою затримкою відповідач порушив права позивача.

З огляду на те, що лист з приводу завершення перевірки законності видачі перших 6 листків непрацездатності від фонду, надійшов до відповідача 31 січня 2022 року, відповідач був зобов`язаний одразу , знаючи, що позивач уже звільнений з роботи, перерахувати кошти в сумі 11 558 грн. 63 коп., які належали позивачу від підприємства при звільненні.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції ці кошти були перераховані відповідачем лише 31 серпня 2022 року.

За таких обставин, судом встановлено, що затримка розрахунку з позивачем мала місце до 31 серпня 2022 року.

Суд першої інстанції безпідставно визначив період затримки до дати ухвалення рішення районним судом, а не до припинення порушення.

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки наявної в матеріалах справи становить 4065 грн. 30 коп. Кількість днів затримки з 28 січня по 31 серпня 2022 року становить 163 дні. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку складає 662 595 грн.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, колегія суддів вважає за необхідне зменшити середній заробіток за затримку розрахунку, з огляду на таке.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

За обставинами даної справи встановлено, що позивачу при проведенні розрахунку при звільненні не була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів такої непрацездатності в сумі 11558 грн. 63 коп. Решту заробітної плати в сумі 81005, 97 грн. позивач отримав в повному обсязі. Недоплачена сума становить 14, 2% від виплаченої. Період затримки розрахунку з 28 січня 2022 року до 31 серпня 2022 року.

Частина цього періоду припадає на активні бойові дії на території Києва та Київської області, що в тому числі було причиною збільшення терміну затримки, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості на думку колегії суддів, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача має бути зменшено до 20 000 грн. , а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, з огляду на те, що суд, задовольняючи позов не правильно застосував норми матеріального права, вважав встановленими ті обставини, які не були доведеними , зробив висновки, які не відповідають встановленим обставинам, рішення районного суду необхідно скасувати, а позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку задовольнити частково, стягнувши на його користь 20 000 грн.

Також з відповідача на користь позивача відповдіно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» щодо не призначення ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності № -1, № 127516-1, № 190154-1, № 777830-1, № 921533-1, № 294458-1, № 804791-1, № 159144-1, № 421571-1, № 583711-1, № 820802-1, № 024417-1, № 2083436-1, №2346593-1, № 566973-1, № 2962401-2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відмовити.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2022 по 30 серпня 2022 року у розмірі 20 000 (двадцять тисяч)грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в дохід держави судовий збір 1073 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий суддя: О. В. Желепа

Судді: О.Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна