Провадження № 2/760/5078/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

12.09.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва, через систему «Електронний суд», надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача (діє на підставі ордеру) в якій він просить Суд:

- стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 15 000,00 грн, щомісячно до досягнення повноліття.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2022 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 15.09.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - сторін у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та знаходиться на утриманні позивача.

Зазначається, що батько дитини не приймає участі в утриманні дитини.

При цьому, звертається увага на те, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, надає послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, має авторозбірку та СТО в м. Київ, загальний місячний обіг коштів перевищує 100 000, що, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину.

Разом з тим, зауважується, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні батьки або інші особи, які мають право на утримання.

Крім того, в позові вказується, що дитина зараз перебуває в такому віці, що потребує особистих коштів, також він потребує одягу як для навчання, так і для повсякденного життя. Водночас зазначається,що син ОСОБА_4 навчається у Київському електромеханічному фаховому коледжі на 2 курсі.

Зі слів позивача, вона повністю оплачує необхідні витрати на навчання (проїзд, курси, репетитори), харчування та комунальні платежі.

Враховуючи наведене позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 15 000 грн, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття.

Щодо правової позиції відповідача

03.05.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 02.05.2023, за підписом відповідача, в якому ОСОБА_2 просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у сумі 15 000,00 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_5 , відмовити.

У відзиві вказується, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 відповідач не змінював місце свого фактичного проживання та продовжує проживати з ОСОБА_1 та своїм сином у квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, зауважується, що квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_1 та належить сторонам у рівних частинах.

Як стверджує відповідач, він до цього часу несе спільні витрати на утримання сина, а повідомлена ОСОБА_1 інформація щодо повного утримання сина та відсутності участі відповідача у цьому питанні є неправдивою та недостовірною.

Так, зі слів відповідача, після розірвання шлюбу він перераховує на банківську картку сину кожного місяця 2 000,00 грн (500 грн на тиждень) на його особисті потреби та купляє продукти харчування, побутові речі.

Також, відповідач звертає вагу на те, що за останній рік брав участь у спільних витратах на сина, коли було придбано необхідний йому одяг (зимова куртка, худі), на приблизну суму 7 000,00 грн, та з січня 2023 року бере участь у сплаті половини витрат у загальній сумі 39 200,00 грн на курси для сина у сфері ІТ освіти.

Як вказується у відзиві, ОСОБА_1 у свою чергу сплачує комунальні витрати по квартирі АДРЕСА_1 та також несе відповідні витрати з утримання дитини.

Відповідач звертає увагу на те, що син ОСОБА_4 навчається у бюджетному навчальному закладі, тому ОСОБА_1 не несе ніяких витрат пов`язаних з його навчанням, репетиторів він не потребує, платні секції або курси не відвідує.

Окрім того, у відзиві зауважується щодо недостовірної інформації, наданої позивачем як з приводу самостійного утримання сина ОСОБА_1 , так і з приводу щомісячного доходу відповідача.

Відповідач зазначає, що дійсно зареєстрований як ФОП та основною моєю діяльністю як підприємця є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код згідно КВЕД 45.20). Також вказується, що додатково відповідач займається також роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код згідно КВЕД 43.32).

При цьому, зауважує, що з місячного обігу коштів за придбані та реалізовані автозапчастини він має витрати на придбання автозапчастин, оренду, податки, рекламу та все інше. Також, відповідач вказує, що оскільки не має оплачуваної відпустки та оплачуваного лікарняного, в разі його відсутності на роботі з будь-якої причини,дохід він не отримую.

В той же час, відповідач звертає увагу на те, що позивач не зазначає, що працює у НАК «Нафтогаз» та на постійній основі отримує заробітну плату приблизно 25 тисяч гривень, що, зі слів відповідача, зазвичай є більшим розміром щомісячного доходу, ніж той, що має відповідач.

Також, на думку відповідача, оскільки ОСОБА_1 просить суд стягувати з нього по 15 000,00 грн на місяць, то і вона має нести витрати у такому ж розмірі, проте нею не доведено, що витрати на утримання сина на даний час складають саме 30 000,00 грн.

Водночас відповідач наголошує, що жодним чином не усувається від витрат на дитину та намагається надати йому максимум від того, що він може зробити у кожному конкретному місяці.

Разом з тим, зазначає, що його дохід під час спочатку пандемії КОВІД, а потім війни значно знизився та я не має того розміру прибутку, що він мав у звичайні роки, наразі ним використовуються залишки коштів за інші роки роботи, СТО практично не працює, найманих працівників немає, а запчастини купують досить повільно.

Так, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до поданих до податкових органів декларацій, за 2021 рік він мав сукупний дохід у розмірі 209 899,00 грн, за 2022 рік - 141 744,35 грн, що з розбивкою за один місяць становить суму від 11 812,00 грн до 17 491,00 грн.

При цьому, зауважує, що видаткова частина ведення ним бізнесу передбачає витрати у сумі приблизно 5-6 тис грн на місяць. Це обов`язкові платежі (єдиний податок 1 300 грн та ЄСВ 1 420 грн), орендні та експлуатаційні платежі за приміщення СТО, реклама, послуги інтернет, підтримка сайту, витрати на інструменти та матеріали, а також необхідність мати вільні обігові кошти на придбання деяких запчастин для подальшого продажу.

Також, відповідач вказує на наявність у нього інших утриманців, оскільки його батьку ОСОБА_6 на даний час виповнився 81 рік, а матері ОСОБА_7 - 76 років. Водночас зазначає, що похилий вік батьків зумовлює наявність хронічних захворювань на лікування яких їх пенсії від держави зазвичай не вистачає, (як і не вистачає на повноцінне харчування у похилому віці, комунальні послуги та інші витрати) тому він намагається в міру своєї можливості надавати їм матеріальну допомогу.

Отже, вдові дач просить врахувати його добровільну участь в утриманні сина, продовження проживання з ОСОБА_1 у одному помешканні та несення спільних витрат на утримання господарства.

Підсумовуючи, відповідач вказує, що з урахуванням добровільного перерахування щомісячно сину грошових коштів у сумі 2 000,00 грн він вважаю прийнятним та обґрунтованим призначення суми аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі не більше 4 000,00 гривень.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

25.11.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.11.2000, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11).

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.02.2006 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7).

Як вказує позивач, та не заперечує відповідач, рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 02.08.2022 у справі № 760/784/22 шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру віл 29.08.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, мати ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , зареєстрована за тією ж адресою (а.с. 8).

До позовної заяви також долучено копію довідки від 07.09.2022 про те, що ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання Київського електромеханічного фахового коледжу з 01.09.2021 по 30.06.2025 (а.с. 12).

Відповідачем разом з відзивом на позов до матеріалів справи долучено копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, за змістом яких за 2021 рік ОСОБА_2 задекларував загальну суму доходу в розмірі 209 899,00 грн (а.с. 33-35), а за 2022 рік -141 744,35 грн (а.с. 36-38).

Також, відповідачем долучено копії пенсійних посвідчень ОСОБА_6 , 1942 р.н., та ОСОБА_7 , 1947 р.н. (а.с. 39), які, як він вказує у відзиві, є його (відповідача) батьками.

Крім того, відповідачем надано копію договору про надання послуг від 31.01.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_9 про надання інформаційно-консультаційних послуг у сфері ІТ освіти для ОСОБА_3 . За змістом п. 3.1 такого договору, вартість послуг, що має бути сплачена Замовником Виконавцю за надання послуг за цим договором складає 39 200,00 грн (а.с. 40-46).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20 /провадження № 61-5707св22/).

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20).

Згідно з ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Отже, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

При цьому добровільний порядок сплати аліментів не виключає права стягувача аліментів у будь-який час звернутися з заявою про стягнення аліментів до суду.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з правовою позицією викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

При вирішенні питання про стягнення аліментів у даній справі суд враховує що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю, має дохід.

Таким чином, відповідач зобов`язаний утримувати дитину в межах, необхідних для її зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку.

При цьому, суд враховує, що батько дитини зобов`язаний приймати участь в утримані своєї дитини до досягнення нею повноліття, а не перекладати свої обов`язки на позивача та/або інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач у відзиві на позов стверджує, що він перераховує на банківську картку сину кожного місяця 2 000,00 грн (500 грн на тиждень) на його особисті потреби, купляє продукти харчування, побутові речі, придбав необхідний йому одяг, сплачує комунальні витрати за квартиру в якій проживає син, а з січня 2023 року бере участь у сплаті половини витрат у загальній сумі 39 200,00 грн на курси для сина у сфері ІТ освіти.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідач не надає.

Водночас, щодо доводів відповідача про те, що у нього наявні інші утриманці, оскільки його батьку ОСОБА_6 на даний час виповнився 81 рік, а матері ОСОБА_7 - 76 років, тому він намагається в міру своєї можливості надавати їм матеріальну допомогу, то вони частково знайшли своє відображення у наданій АТ «КБ «ПриватБанк» на вимогу суду виписці по рахунку ОСОБА_2 (а.с. 54-57) з якої, зокрема, вбачається, що 17.02.2023 ОСОБА_2 перерахував 4 000,00 грн ОСОБА_7 .

При прийнятті рішення судом враховано, що відповідач є працездатним, зобов`язаний утримувати дитину в межах, необхідних для її зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку, при цьому він має можливість сплачувати аліменти.

Однак, матеріалами справи не підтверджено можливість сплати відповідачем аліментів саме у розмірі, визначеному позивачем - 15 000,00 грн, доводи позивача, викладені у позові з цього питання, є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Натомість, дослідивши, зокрема, виписку по рахунку ОСОБА_2 в АТ «КБ «ПриватБанк», податкові декларації, а також врахувавши наявність у відповідача батьків-пенсіонерів, яким він надає фінансову допомогу, взявши до уваги позицію самого відповідача, який у відзиві не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 4 000,00 грн, крім тих 2 000,00 грн, які він, з його слів, щомісячно перераховує сину добровільно, суд вбачає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн на місяць.

При цьому, суд в першу чергу виходить з найкращих інтересів дитини та необхідності створення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову, яким в даній справі є 11.09.2022 (а.с. 1 - відмітка про формування документу в системі «Електронний суд»).

За таких обставин, суд приходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду (11.09.2022) і до досягнення ним повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

При цьому, суд роз`яснює, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 712/6313/21 (провадження № 61-3728 св 22) зазначено:

«Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки)».

Щодо судового збору

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільнений від оплати судового збору не містять.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

За змістом ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до п. 11 розділу XIX «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надсилається судом до ДСА України або відповідного територіального управління ДСА України, як представника стягувача відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про виконавче провадження", для його подальшого пред`явлення до виконання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень), з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 11.09.2022 і до досягнення ним повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надіслати до Державної судової адміністрації України (; адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5), як представника стягувача.

Суддя Л. Л. Зуєвич