_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/267/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу №947/12502/23 за заявою ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, яку обґрунтував тим, що знаходячись у шлюбі з відповідачем народилася ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним. Оскільки шлюб з її матір`ю розірвано і вона фактично разом з дитиною не проживає, просить суд визначити факт проживання дитини з ним і перебування дитини на його утриманні.

Представник заявника підтримала заяву, просила її задовольнити.

Третя особа з заявою погодилася, подавши відповідну заяву.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, з наступних підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Згідно ст. 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Частиною 1ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є заявник та заінтересована особа, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням суду від 22.02.2023р. у справі № 947/29132/22 .

Між заявником та заінтересованою особою 17.11.2022р. укладено Договір про проживання дитини та участь у її вихованні. На цей час мати дитини проживає за межами України. Дитина мешкає з батьком та перебуває на його утримання, що підтверджується Актом спільного проживання від 06.02.2023р.

Встановлення факту самостійного виховання дитини на перебування її на утриманні батька підтверджується сукупністю досліджених доказів, а тому суд вважає за можливе заяву задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273,315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає окремо від своєї матері ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), і виховується самостійно батьком ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), проживає з батьком і перебуває на його утриманні.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.