ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8428/23 Справа № 243/2509/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/2509/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Наталія Олександрівна, про визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О., про визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 вересня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайлової Н.О. для отримання спадщини.

Відповідно Свідоцтва про спадщину за законом, яке зареєстроване 05 травня 2023 року в реєстрі за №162 по спадковій справі №10/2021, спадщина позивача у вигляді недоотриманої спадкодавцем пенсії склала 55 673,51 гривень відповідно до листа відповідача № 0500-0217-8/18828 від 07 березня 2023 року.

Проте, відповідно до листа ГУ ПФУ в Донецькій області № 11832-10454/М-15/8-0500/22 від 04 серпня 2023 року та довідки №11832-10454/М-15/8-0500/22 від 04 серпня 2023 року позивачу була надана інформація про розмір нарахованих та фактично виплачених за життя спадкодавцю грошових коштів.

Загальна сума нарахованих управлінням грошових виплат склала 214 452,52 гривень.

Загальна сума виплачених управлінням грошових коштів склала 132 453,26 гривень.

Загальний борг управління з невиплачених нарахованих управлінням спадкодавцю грошових виплат склав 81 999,26 гривень.

Тобто, сума 81 999,26 гривень є спадщиною, яку позивач повинен гарантовано до закону отримати.

На запит нотаріуса відповідач надав лист від 07 березня 2023 року за №0500-0217-8/18828, в якому сума недоотриманої пенсії за життя спадкодавця склала всього 55 673,51 гривень за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

З урахуванням наявної інформації нотаріус видав свідоцтво про спадщину за законом, зареєстроване 05 травня 2023 року в реєстрі за №162 по спадковій справі №10/2021, і, як наслідок, спадщина позивача у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця склала 55 673,51 гривень, як визначив відповідач у листі №0500-0217-8/18828 від 07 березня 2023 року.

Вважає, що відповідач фактично незаконно приховав майно у вигляді спадщини в сумі 26 325,75 гривень, яка належить позивачу відповідно до норм ЦК України.

11 травня 2023 року позивач звернувся листом до відповідача щодо надання пояснень стосовно наявної різниці у відповідях Управління про суму недоотриманої пенсії спадкодавця та надання неповної інформації нотаріусу про суму недоотриманої пенсії спадкодавця. Відповідач у наданій відповіді на звернення позивача фактично відмовив позивачу в отриманні ним розміру спадщини, гарантованого позивачу законодавством України та відмовив в направленні нотаріусу уточненої інформації про суму недоотриманої пенсії.

Посилається, що свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване 05 травня 2023 року в реєстрі за № 162 по спадковій справі 10/2021 фактично не є дійсним, так як з вини відповідача, сума, зазначена в свідоцтві, не відповідає фактичному розміру спадщини у вигляді недоотриманої пенсії за життя спадкодавця, яка залишилась невиплаченою відповідачем, і як наслідок таке свідоцтво про право на спадщину підлягає оспоренню в суді та визнанню недійсним.

В зв`язку з викладеним, просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване 05 травня 2023 року в реєстрі за №162 по спадковій справі №10/2021 в розмірі спадщини 55 673,51 гривень, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що належало померлій ОСОБА_2 , а саме, суму недоотриманої пенсії в розмірі 81 999,26 гривень, та стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої пенсії в розмірі 81 999,26 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію в сумі 81 999,26 гривень. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 81 999,26 гривень. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, відповідно до ст. 1227 ЦК України суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності, входять до складі спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону. Можливість виплати сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в тому числі і в частині виплати спадкоємцям за умови надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера.

Посилається, що з 01 вересня 2020 року пенсійну справу ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання та надіслано згідно запиту до Управління Пенсійного фонду Росії в м. Таганрозі Ростовської області. Довідка про залишок недоотриманої пенсії у розмірі 55 673,51 гривень за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року на запит нотаріуса ГУ ПФУ в Донецькій області надана помилково. За результатом розгляду наявних документів у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю сум недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , які підлягають виплаті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

17 листопада 2023 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній ГУ ПФУ в Донецькій області частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах незаконно перешкоджає реалізації прав позивач як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Прийнявши до уваги довідку відповідача № 11832-10454/м/15/8-0500/22 від 04 серпня 2023 року, в якій надана інформація про розмір нарахованих та фактично виплачених за життя спадкодавцю грошових коштів до моменту її смерті, суд дійшов висновку про існування боргу Управління з невиплачених нарахованих ним спадкодавцю грошових виплат в сумі 81 999, 26 гривень. При цьому суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем було зупинено виплату пенсії спадкодавцю на підставі, яка не передбачена чинним законодавством (виїзд на постійне місце проживання за кордон), спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату пенсії за період з вересня 2020 року по серпень 2021 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м. Краматорську як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виплата пенсії проведена по 31 березня 2016 року.

З 01 квітня 2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року по справі №234/16603/17 зобов`язано Головне управління поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з моменту її призупинення, а саме з 01 березня 2016 року.

На виконання постанови Головним управлінням поновлено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року.

Сума боргу за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2018 року в розмірі 52 632,24 гривень виплачена в липні 2018 року.

Починаючи з 01 липня 2018 року виплата пенсії проводилась в місячному розмірі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року по справі №0540/6369/18-а зобов`язано Головне управління ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_2 нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсій згідно з постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року по справі №234/16603/17 в розмірі 5 925,92 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року по справі № 0540/6369/18-а Головним управлінням нараховано компенсацію втрати частини грошових доходів в розмірі 5 925,92 гривень станом на серпень 2018 року. Виплата компенсації не проводилась.

З 01 вересня 2018 року виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена за інформацією, яка міститься в системі «Аркан» (інтегрована міжвідомча автоматизована система обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року по справі №200/10160/18-а зобов`язано Головне управління ПФУ в Донецькій області відновити ОСОБА_2 виплату пенсії за період з вересня 2018 року.

На виконання вимог Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року по справі №200/10160/18-а, Головним управлінням відновлено виплату пенсії з 01 вересня 2018 року.

Доплата за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року складає 18 444,09 грн.

Починаючи з 01 березня 2019 року виплата пенсії проводилась в місячному розмірі.

З 01 вересня 2020 року пенсійну справу ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання та надіслано згідно з запитом до управління Пенсійного фонду Росії в м. Таганрозі Ростовської області.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою М.О. повідомлено Головне управління про смерть ОСОБА_2 04 серпня 2021 року.

На запит нотаріуса Головним управлінням ПФУ в Донецькій області листом від 07 березня 2023 року № 0500-0217-8/18828 помилково надана довідка про залишок недоотриманої пенсії в розмірі 55 673,51 грн. за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

За даними ІКІС ПФУ: Підсистема «Звернення» 23 травня 2023 року через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою №1890 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 .

За результатом розгляду наданих документів у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю сум недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , які підлягають виплаті.

За результатами розгляду наданих документів встановлено, що компенсація втрати частини грошових доходів у розмірі 5 925,92 грн. та доплата за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року складає 18 444,09 грн., які були нараховані ОСОБА_2 за життя на виконання рішень суду підлягають виплаті за умови покладення судом на органи Пенсійного фонду України відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни у встановленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно положень ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(надалі - Закон).

Статтею 52 Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року по справі № 750/8819/19, від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19, від 23 лютого 2022 року по справі № 428/10113/20.

Апеляційний суд також зазначає, що не охоплення свідоцтвом всієї суми, яка була не виплачена померлому за життя, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову, адже, прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Донецькій області, зокрема, посилається на те, що пенсійну справу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 закрито у зв`язку з вибуттям за кордон згідно запиту Державної установи - Управління Пенсійного фонду російської федерації в м. Таганрозі Ростовської області (міжрайонне) від 27 квітня 2021 року № 243108/21. Виплату пенсії припинено з 01.09.2020 року. Атестат про припинення виплати пенсії направлено листом від 03.06.2021 року № 0500-2501-10/13568. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_2 особисто не зверталася.

При перевірці правомірності припинення спадкодавцю виплати пенсії апеляційний суд враховує, що перелік підстав для припинення пенсії передбачено статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», частиною першою якої визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Людина вступає в пенсійні правовідносини для реалізації свого права на отримання пенсійного забезпечення.

Пенсійні правовідносини, перш за все, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 вказаного Закону закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 5 Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009, зокрема, вирішено визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV. Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Відповідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який, посилаючись на положення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зазначив, що реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно ст. 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 815/1226/18 від 20 травня 2020 року.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем на розгляд суду не надана заява спадкодавця щодо виїзду її за кордон та наказ відповідача про припинення виплати пенсії спадкодавцю. Вказані документи не надані і до апеляційного суду.

З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірного зупинення виплати пенсії спадкодавцю на підставі, яка не передбачена чинним законодавство (виїзд на постійне місце проживання за кордон), отже спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату пенсії за період з вересня 2020 року по серпень 2021 року і вказане відповідачем належними доказами не спростовано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу щодо несплати заявником судового збору у повному обсязі та не надання суду підтвердження дійсності сплати судового збору апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що за подання апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області сплачено судовий збір в сумі 1 610,40 гривень відповідно платіжної інструкції № 3751 від 08 серпня 2023 року, що відповідає положенням пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням меж апеляційного оскарження. Згідно виписки про зарахування судового збору вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України, що відповідає вимогам процесуального закону.

З огляду на вказане посилання ОСОБА_1 в цій частині безпідставні.

Відповідно ст. 375ЦПКУкраїни суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року немає.

Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста