КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04грудня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/25906/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15219/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів -Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва 11 серпня 2023 року, ухвалене підголовуванням судді Українець В.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року представник ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» - адвокат Руденко К.В. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованість за кредитним договором № -1 від 27 червня 2019 року в розмірі 17 130,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту,1 530,00 грн. -заборгованістьза нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 27 червня 2019 року по 27 липня 2019 року, 12600 00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28 липня 2019 року по 24 листопада 2019 року; судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. (а.с. 1-5).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № -1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Вказує, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет http://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідачка зареєструвалась на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнивши анкету-заяву із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Зазначав, що одноразовий ідентифікатор 688279 направлявся відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації.Кредитний договір підписаний відповідачкою 27 червня 2019 року о 19 годині 39 хвилин шляхом введення одноразового ідентифікатора 688279 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua.

Вказував, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується чеком від 27 червня 2019 року. Проте, відповідач,в порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання не виконала. Таким чином, станом на 16 вересня 2021 року заборгованість відповідача становить у розмірі 17 130,00 грн., що складається з:3 000,00грн. - заборгованість за кредитом, 1530,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 27 червня 2019 року по 27 липня 2019 року, 12 600,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28 липня 2019 року по 24 листопада 2019 року(а.с. 1-5).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року заяву ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» про залучення правонаступника позивача в цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Залучено ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» до участі в справі в якості правонаступника позивача (а.с. 69-70).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2023 року позов ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» 3000,00 грн. заборгованості за кредитом, 1530,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 27 червня 2019 року по 27 липня 2019 року,12600,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28 липня 2019 року по 24 листопада 2019 року, 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 2 270,00 грн. судового збору (а.с. 73-76).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляд до Овруцького районного суду Житомирської області, стягнути з позивача 3 405,00 грн. судового збору (а.с. 79-100).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконнимтанеобґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, судом першої інстанції було порушено ст. 128 ЦПК України, оскільки не було вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Судове рішення ухвалено без відома та участі відповідача, яка не була повідомлена про судовий розгляд жодним способом, копії позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження не отримувала.

Вважала, що справа була розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач ніколи не проживала і не була зареєстрована у Солом`янському районі м. Києва. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів сторін договору та судом не було витребувано оригіналу кредитного договору для перевірки підсудності вказаної справи.

Крім того, апелянт вказувала, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними доказами в справі, оскільки суд встановив їх на підставі копій кредитного договору, якіне містять підписів відповідача та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», у тому числі одноразових ідентифікаторів, без дослідження їх оригіналів.Посилалась на те, що за відсутності оригіналу кредитного договору з додатками неможливо встановити умови кредитного договору, суму кредиту, розміри процентної ставки, строки та неустойку, погоджені сторонами.Вважала, що позивачем не доведено факт укладання з відповідачем вказаного кредитного договору, а судом порушено ст.ст. 95, 100 та ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуючи, що позивачем не надано оригіналів належних доказів.

Звертала увагу, що судом в порушення ст.ст. 625,1048 ЦК України стягнуто відсотки нараховані після закінчення тридцятиденного строку кредитування, що не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду і засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових відносин та цивільного судочинства. Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до копії договору первісний кредитор надав відповідачу кредит строком на 30 днів. Водночас, суд стягнув 1 530,00 грн. відсотків за ці 30 днів за період з 27 червня 2019 року по 27 липня 2019 року і ще 12 600,00 грн. відсотків за підвищеною процентною ставкою за період поза межами строку кредитування з 28 липня 2019 року по 24 листопада 2019 року. Вважала безпідставним продовження нарахування договірних процентів за підвищеною ставкою після завершення строку кредитування, який був встановлений договором, всупереч ч. 1 ст. 530, ст.ст. 1048, 1050 ЦК України. Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати відсотки та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Крім того, зазначала, що позивачем не доведено, щовідповідачу було надано примірник кредитного договору з додатками після його підписання сторонами, а відтак, такий правочин не є підставою виникнення правта обов`язків споживача кредитних послуг.Також вказувала, що надані позивачем копії Правил надання споживчих кредитів ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» не можна вважати складовою частиною кредитного договору, які не підписані відповідачем, з огляду на їх мінливий характер як внутрішньогоправового акту кредитора (а.с. 79-100).

18 жовтня 2023 року представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, стягнути 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді (а.с.180-184).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва 11 серпня 2023 рокурозглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 27 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № -1 (а.с. 7-8).

Відповідно до умов пункту 1.1 укладеного договору Товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі.

Пунктом 1.3. договору визначено, що строк надання кредиту становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua (а. 1.4 вказаного договору).

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

У пункті 1.2. договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору.

Відповідно до пункту 3.3. укладеного кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Також на підтвердження укладення договору №-1 від 27 червня 2019 року позивачем надано анкету-заяву на кредит № 267468 та хронологію дій щодо укладення цього договору(а.с. 12-13), з яких вбачається, що 27 червня 2019 року 09:44:37 позичальник заповнив дані по заяві; 27 червня 2019 року 19:38:49 створено пропозицію про укладення кредитного договору в особистому кабінеті позичальника; 27 червня 2019 року 19:38:49 позичальнику відправлено повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором для підписання акцепту та укладення договору; 27 червня 2019 року 19:39:21 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір; 27 червня 2019 року 19:39:26 друкована форма укладеного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника.

За довідкою директора ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» від 31 серпня 2021 року № 12915 про доставку смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з цифровим паролем для підтвердження згоди з умовами договору було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 27.06.2019 року о 19:38:49 год. (а.с. 24).

За таких обставин, встановивши, що відповідач підписала електронний договір шляхом використання (введення) одноразового ідентифікатору колегія суд вважає, що укладення договору 90627-7762-1 від 27 червня 2019 року узгоджується із ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позовна заява та копія ухвали про відкриття провадження у справі районним судом з визначенням строку для подання відзиву, були направлені відповідачці ОСОБА_1 на адресу, яка зазначена в позовній заяві як адреса зареєстрованого місця проживання відповідачки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось із відміткою працівників пошти про неможливість вручення поштового відправлення. Вказана адреса апелянт ОСОБА_1 зазначила і в поданій нею апеляційній скарзі та інших заявах до апеляційного суду (а.с. 35-36, 51, 79-167).

З цих підстав та з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів відхилила посилання апелянта на витребування доказів, які не були заявлені до витребування і не досліджувались районним судом (а.с. 119-124, 133-136).

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22 (провадження 61-6415св22) щодо необхідність перевірки судом застосування електронно-цифрового підпису при подачі учасником справи до суду процесуальної заяви (апеляційної скарги) та інших зазначених апелянтом постановах, вищевказаних обставин і доказів по справі не спростовують, тому колегією суддів відхилені.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду з ним та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

А відтак, доводи апелянта про те, що позивачем не доведено факт укладання вказаного кредитного договору з відповідачем, оскільки надана копія договору не містить підписів сторін договору, колегія суддів відхилила, оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором, який був направлений відповідачу шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер телефону, який вказувався нею при реєстрації. При цьому, Законом не визначено обов`язковість підписання електронного правочину електронним цифровим підписом.

З квитанції № 152942440 від 27 червня 2019 року вбачається, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 (на картку отримувача № НОМЕР_3 ) грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. У графі «призначення» вказано «перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту» (а.с.9).

З листа АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 року встановлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 44 від 30 липня 2018 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача, до якого емітовано електронний платіжний засіб, а саме 27 червня 2019 року на картку отримувача № НОМЕР_1 було зараховано 3 000,00 грн., відправником яких є ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (а.с. 10).

Також позивачем долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 16 вересня 2019 року сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № -1 від 27 червня 2019 року становить 17 130 грн., в тому числі 3 000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1 530,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 12 600,00 грн. заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3. договору (а.с. 11).

АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на запит суду направлено лист від 06 грудня 2021 року, яким підтверджено факт, що на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 , за період з 27 червня 2019 року по 28 червня 2019 року, з якої вбачається, що 27 червня 2019 року на картковий рахунок відповідачки був зарахований переказ на суму 3000,00 грн (а.с. 43-44).

Цих обставин і доказів, зокрема зарахування 27 червня 2019 року 3 000 грн. кредитних грошей на належну відповідачці банківську кредитну карту, відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала і не спростувала.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що вона не визнає заборгованість у розмірі 12 600,00 грн. за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28 липня 2019 року по 24 листопада 2019 року, оскільки вона їх не погоджувала жодним способом, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки підписавши спірний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду з ним та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені, у тому числі і п.3.3, тобто сплати процентів за підвищеною ставкою.

При цьому, відповідачем не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доказів наданих стороною позивача.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилалась на незаконність нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору.

Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 27 червня 2019 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 11).

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 наведено наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неправомірності нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України.

Також колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем при поданні позовної заяви правил територіальної підсудності, врахувавши наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Встановлено, що предметом спору є стягнення кредитної заборгованості за договором № -1 від 27 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору передбачено, що якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання цього договору є місцезнаходження Товариства.

Юридична адреса ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» у договорі зазначена: бульвар Вацлава Гавела, 4, офіс 520, м. Київ, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва.

Таким чином, позивач скористався процесуальним правом вибору суду для пред`явлення позову у відповідності до положень ст. 28 ЦПК України та звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва за місцем виконання договору,

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на порушення судом першої інстанції вимог ст. 128 ЦПК України, оскільки суд не вжив заходів щодо належного сповіщення відповідача про розгляд даної справи.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи апеляційної скарги та встановила, що копія позовної заяви районним судом була направлена відповідачки ОСОБА_1 на адресу, яка зазначена в позовній заяві як адреса зареєстрованого місця проживання відповідачки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось із відміткою працівників пошти про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 51).

Таку ж адресу апелянт ОСОБА_1 зазначила і в поданій нею апеляційній скарзі та інших заявах до апеляційного суду (а.с. 79-167).

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, не отримання повідомлення відповідачкою ОСОБА_1 в даному випадку не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, враховуючи, що цивільна справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

При цьому, суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію права відповідачки на перегляд в апеляційному порядку законності оскаржуваних нею висновків районного суду в оскаржуваному рішенні.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено,що розгляд цивільної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, однак дані про те, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, отримала копію позовної заяви з додатками, в тому числі докази витрат на професійну правничу допомогу в справі відсутні, отже відповідач в суді першої інстанції не могла заявити клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності.

Разом з апеляційною скаргою відповідач подала до суду клопотання про зменшення судових витрати на правничу допомогу, в якому зазначала, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. є необґрунтованою та неспівмірнною ціні позову. Вказувала, що позивач є професійним учасником ринку фінансових та кредиторських послуг, має штат працівників, у тому числі, юристів, які можуть забезпечити представництво інтересів останнього і без залучення адвокатів та окремої плати їх допомоги. Поданий позов не є індивідуальним, оскільки позивачем одночасно подаються позовні заяви до багатьох осіб. Позивач відповідно до наданого ним договору, акту та реєстру боржників придбав у ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» право вимоги до багатьох боржників, отже зміст позовних заяв та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат. Крім того, відповідач вважає заявлену позивачем суму витрат за декілька годин роботи адвоката несправедливою та такою, що створює надмірний індивідуальний тягар (а.с. 138-141).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, (провадження № 61-9124св20) зазначено, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на підтвердження витрат на правову допомогу надало копії: договору про надання юридичних послуг №01/06/2020-ФІ від 01 червня 2020 року (а.с. 25-26), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2412 від 23 жовтня 2018 року (а.с. 28), довіреності від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на адвоката Руденка К.В. (а.с. 29), акту приймання-передачі наданих послуг № 64 від 13 квітня 2021 року з переліком наданих послуг (а.с. 30-31), платіжного доручення № 1071 від 30квітня 2021 року (призначення платежу -за юридичні послуги згідно акту 64 від 13 квітня 2021 року по договору № 01/06/2020-ФІ від 01 червня 2020 року (а.с. 32).

Актом приймання-передачі наданих послуг № 64 до договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року, складеним 13 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ФОП Руденко К.В. , погоджено наступні послуги: 5) письмова консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту порушених ОСОБА_1 прав ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснень з правових питань, що стосуються предмету позову; підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № -1 від 27 червня 2019 року; формування додатків до позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 6) складання адвокатських запитів про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором № -1 від 27 червня 2019 року (а.с. 30-31).

Суд першої інстанції, стягнувши 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що позивачем надано докази на підтвердження понесених витрат у зазначеному розмірі, клопотання від відповідача щодо їх зменшення не надходило.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Витрати на письмову консультацію, підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № -1 від 27 червня 2019 року та додатків до позовної заяви вартістю 7 000,00 грн являються завищеними, оскільки справа належить до категорії незначної складності (ціна позову 17 130,00 грн), її розгляд у суді першої інстанції відбувався у порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, при підготовці позовної заяви у адвоката ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» була відсутня необхідність вивчати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Виходячи з конкретних обставин справи та її складності, на думку колегії суддів, достатнім розміром відшкодування за виконання адвокатом наведеної роботи являється 4 000,00 грн.

При цьому, вчинення адвокатом Руденком К.В. дій по складанню адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором № -1 від 27 червня 2019 року підтверджується матеріалами справи (а.с. 38-40) та підлягає відшкодуванню у розмірі 1 000,00 грн.

Отже, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача, подані разом з апеляційною скаргою, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, апеляційний суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 8 000 грн. є завищеною і доходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 , підлягає зменшенню до 5 000,00 грн.

Розмір понесених витрат у розмірі 5 000,00 грн., на думку колегії суддів, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 8 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн. та на підтвердження судових витрат надав: договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року (а.с.с 187-188), свідоцтво про право зайняття адвокатської діяльністю серія ПТ № 2412 (а.с. 189), акт приймання-передачі наданих послуг № 172 від 16 жовтня 2023 року до договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, згідно якого вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 складає 3 000,00 грн., платіжна інструкція № 903 від 16 жовтня 2023 року, призначення платежу «оплата за надання юридичних послуг до договору № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, акту № 172 від 16 жовтня 2023 року» (а.с. 185).

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, заява представника ТОВ «ФК «Ріальто» - адвоката Руденка К.В. про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню, згідно із ст. 141 ЦПК України. Розмір витрат відповідає обсягу наданої правничої допомоги.

Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва 11 серпня 2023 рокузмінити в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО»() витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши суму стягнутих витрат на правничу допомогу з 8 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва 11 серпня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО»() витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає,крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова