ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2023 року

м. Харків

справа № 615/997/23

провадження № 22ц/818/2331/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2023 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається.

Позовна заява мотивована тим, що в 2009 році її мати зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття, який судовим рішенням задоволено.

Зазначила, що розмір (дохід) її батька їй не відомий, але знає, що відповідач проходить військову службу в ВІТВ НТУ ХПІ, отримує дохід із земельного паю, що переданий в оренду СПДФО « Роща ».

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , в розмірі частини від його заробітку (доходу) з усіх видів грошового забезпечення та інших виплат, установлених законодавством, та зокрема з додаткової винагороди, але не менше прожиткового мінімуму.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в зв`язку із навчанням у Відокремленому структурному підрозділі «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова» в розмірі 600,00 грн щомісяця, починаючи стягнення з 31 травня 2023 року до закінчення навчального закладу, тобто до 31 січня 2024 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, в якому позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що в позовній заяві вона просила стягнути аліменти у частці від доходу відповідача. Натомість суд стягнув в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн щомісячно до закінчення навчального закладу, чим порушив вимоги законодавства, оскільки це виключне право стягувача або платника аліментів визначати спосіб стягнення аліментів. Зазначила, що на даний час вона не має можливості працювати, оскільки навчається. Також вона вимушено переїхала зі свого місця проживання у зв`язку зі збройною агресією РФ. В період розгляду справи вона народила дитину та наразі знаходиться у декретній відпустці, тому не має змоги працювати та забезпечувати собі належне проживання, навчання та харчування. Навчання продовжує, академічну відпустку не оформлювала. Вказала, що вона є єдиною дочкою на утриманні батька, він не має інших дітей та непрацездатних батьків.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі та способі визначеному судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.3).

Як вбачається з довідки № 64 від 19 травня 2023 року ОСОБА_1 є студенткою ІІІ курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова». Вона закінчує навчання 31 січня 2024 року (а.с.4).

Із довідки № 6306- від 25 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.23,32).

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 досягла 18 років, є студенткою Відокремленого структурного підрозділу «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова», навчається на денній формі, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці. Даних про те, що розмір доходів відповідача не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, матеріали справи не містять.

Встановивши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує навчатися у Відокремленому структурному підрозділі «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова» та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 є працездатною людиною та має можливість надавати дочці таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на її утримання, яка навчається, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, врахувавши матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність інших утриманців.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо способу стягнення аліментів, з огляду на таке.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути аліменти у частці від доходу батька та матеріали справи не містять уточнень позовних вимог від ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів в твердій грошовій формі.

Натомість суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву частково, ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в зв`язку із навчанням у Відокремленому структурному підрозділі «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова» в розмірі 600,00 грн щомісяця, починаючи стягнення з 31 травня 2023 року до закінчення навчального закладу, тобто до 31 січня 2024 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду.

Враховуючи положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я, колегія суддів дійшла висновку про те, що повнолітня ОСОБА_1 у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Натомість її батько, ОСОБА_2 , належним чином такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов`язок її надавати, тому стягненню з нього на користь позивачки підлягають аліменти в заявленому позивачкою розмірі, а саме в розмірі частки від усіх доходів відповідача на період її навчання. Разом з тим, судова колегія зазначає, що стягнення аліментів на повнолітніх дітей передбачає його розмір (у твердій грошовій формі або у частці від заробітку (доходу) та строк, який пов`язаний з навчанням. Також зазначає, що позов розглядається тільки в межах заявлених позивачкою вимог і спосіб присудження аліментів не змінюється. При цьому вказує на те, що мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину не встановлено.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо стягнення аліментів у твердій грошовій формі, а позивачка просила в частці, вийшовши за межі позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а позов по суті спору задоволено, при цьому ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн та апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн, а всього в розмірі 2 684,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі частки від усіх доходів ОСОБА_2 на період навчання ОСОБА_1 , починаючи з 31 травня 2023 року до закінчення ОСОБА_1 навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Житлово-комунальний фаховий коледж ХНУМГ ім. О.М. Бекетова», тобто до 31 січня 2024 року.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2 684,00 грн судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.