Справа № 308/3547/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Чичкало М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2023 року (у складі судді Дергачової Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ракущинця А.А., звернулася до суду з цим позовом у березні 2022 р.

Просила:

-скасувати рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), 32321818 від 10.11.2016р. 17:23:37, приватний нотаріус Стойка Надія Михайлівна; Тячівський районний нотаріальний округ, Закарпатська обл., про реєстрацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - за ПАТ КБ «ПриватБанк», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, а також реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «ПриватБанк» і припинити право власності акціонерного товариства «ПриватБанк» на квартиру в АДРЕСА_1 ;

-стягнути з відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами.

27.06.2007 р. між ОСОБА_2 та AT «ПриватБанк» (надалі Банк) був укладений кредитний договір № MKB7GA00000210 на суму в розмірі 35000 дол. США, а 28.06.2007 р. нотаріально посвідчений договір іпотеки про передачу в іпотеку квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , житлова площа якої складає 28,40 кв. м, загальна 54,10 кв. м.

23.04.2021 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, згідно з яким зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим Законом.

ОСОБА_2 подав заяву Банку про проведення реструктуризації кредиту, проте в задоволенні такої було відмовлено з мотивів, що Банк здійснює реєстрацію іпотечного майна за собою у рахунок погашення заборгованості за кредитом.

10.11.2016 р. приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. здійснила реєстрацію права власності на належну позивачу на праві спільної сумісної власності квартиру як предмет іпотеки Банком.

Указана квартира є єдиним житлом позивача.

Згідно з п.5 Договору іпотеки при його укладенні іпотекодавцем видано іпотекодержателю заставну ПБ № 004574, оригінал якої знаходиться в Банку, проте останнім така не була подана приватному нотаріусу Стойка Н.М., що виключало перехід права власності на квартиру за Банком.

Також був відсутній документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Окрім того, на квартиру був накладений арешт 05.12.2012 р. на підставі постанови про арешт майна, виданої MB ДВС від 03.12.2012 р.

Квартира спочатку була перереєстрована приватним нотаріусом за відповідачем, потім право власності на квартиру було повернуто до позивача, тобто запис в реєстрі нерухомого майна здійснений за позивачем, однак рішення державного реєстратора про реєстрацію за відповідачем залишилось не скасованим.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.01.2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю:

-Скасовано рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), 32321818 від 10.11.2016р. 17:23:37, приватний нотаріус Стойка Надія Михайлівна; Тячівський районний нотаріальний округ, Закарпатська обл. про реєстрацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - за ПАТ КБ «ПриватБанк», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, а також реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» та припинено право власності акціонерного товариства «ПриватБанк» на квартиру в АДРЕСА_1 ;

-Стягнуто з акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код - 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Указане судове рішення мотивоване обґрунтованістю і доведеністю позову.

У апеляційній скарзі представник Банку адвокат Наконечна А.В., просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-Звіт про оцінку майна не є обов`язковим документом, що має надаватися реєстратору;

-Позивачем не надано, а судом не враховано, що предмет іпотеки є єдиним та самостійним місцем проживання позивача, що також і по суті свідчить про голослівність посилань позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин застережень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів у іноземній валюті;

-Арешт предмету іпотеки, накладений іншими установами, є правомірним;

-Позивач не довів наявності у нього порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Письмового відзиву на скаргу не подано.

У судовому засіданні представник Банку адвокат Гриниха Т.Ю., підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ракущинець А.А., не визнав скарги з мотивів необґрунтованості наведених у ній доводів і просить залишити оскаржене рішення без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було подано державному реєстратору заставної і документу, який підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Відтак, при звернення стягнення на предмет іпотеки була порушена процедура державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень оскільки, приватний нотаріус Стойка Н.М. не звернув увагу на відсутність цих документів. Окрім того, позивач із 26.01.1993 р. зареєстрована у спірній квартирі та у її власності відсутнє будь-яке інше житло, згоди на відчуження позивач також не надавала, відтак на момент вчинення оспорюваної нотаріальної дії нотаріус також не врахував, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, тобто на належну позивачу квартиру.

При цьому, суд установив наступні факти й обставини.

27.06.2007 р. між ОСОБА_2 та AT «Приватбанк» був укладений кредитний договір № MKB7GA00000210 на строк з 27.06.2007 р. по 26.06.2017 р. у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 35 000 дол. США.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладений договір іпотеки від 27.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д., про що внесений запис до реєстру за № 1351.

Предметом іпотеки стало нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 2-х кімнат житловою площею 28,4 кв. м, загальною площею 54,10 кв. м.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2021 р. № 267224815 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Указаний реєстр містить запис про іпотеку № 17387673, внесений 28.06.2007 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Стойкою Н.М. на підставі договору іпотеки за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 32321818 від 10.11.2016 р. та запис про державну реєстрацію обтяжень заборону на нерухоме майно від 28.06.2007 р., внесену на підставі договору іпотеки від 27.06.2007 р. № 1351, виданого ОСОБА_3 .

На виконання п.п.5, 27 договору іпотеки заставодавцем та позичальником була підписана в одному оригінальному екземплярі заставна № 001574 (а.с.24, т.1) і передана іпотеко держателю, що відповідачем не спростовано.

Відповідно до Картки прийому заяви № 72791261 від 10.11.2016 р. нотаріус отримав від представника Банку разом із заявою про державну реєстрацію права власності договір іпотеки № 1351, повідомлення б/н (видавник ПАТ «Приватбанк») та повідомлення E.L.V.0.0.0.0/3-695.

На підставі цих документів нотаріус прийняв рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.11.2016 р. № 32321818 про проведення державної реєстрації права власності на приватну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, , з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на нерухоме майно.

Згідно з Відомостями з бази даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав від 17.11.2016 р. № 73211636 приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. 04.11.2016 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснила реєстрацію права приватної власності на належну позивачу на праві спільної сумісної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - за ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 (станом на день подання позову м. Київ). Підстава виникнення права власності договір іпотеки від 27.06.2007 р. № 1351.

Квитанціями від 11.10.2016 р. і від 13.10.2016 р. підтверджується сплата ПАТ «Приватбанк» всіх необхідних платежів, пов`язаних із проведенням такої перереєстрації.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 р. у справі № 807/575/17 за наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправними дій, скасування рішення та запису, позов задоволено повністю:

-дії державного реєстратора приватного нотаріуса Стойки Н.М., щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» визнано протиправними;

-рішення про державну реєстрацію, індексний номер 32321818 від 10.11.2016 р. про реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, скасовано;

-скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17387546, вчинений приватним нотаріусом Стойкою Н.М. про реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 р. апеляційну скаргу Банку було залишено без задоволення, а вказану постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 р. у справі № 807/575/17 без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 807/575/17 касаційну скаргу Банку задоволено частково: постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 р. і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 р. у справі № 807/575/17 скасовано, а провадження у справі закрито.

При цьому, суд касаційної інстанції установив, зокрема, таке.

Укладений між сторонами договір іпотеки містить розділ із застереженням «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку», де в пункті 31 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки про що іпотекодержатель зобов`язаний повідомити іпотекодавця.

13.07.2016 р. ПАТ «КБ "Приватбанк» надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмову вимогу № E.LV.0.0.0.0/3-695 про наявність заборгованості за кредитним договором та повідомлено, що в разі невиконання ними умов договору протягом 30-ти днів з моменту отримання даної письмової вимоги банк скористається своїм правом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки.

Письмову вимогу банку залишено без задоволення, а борг за кредитним договором не сплачено.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору 04.11.2016 р. ПАТ «КБ «Приватбанк» в особі представника Савули І.І. звернувся до нотаріуса Стойки Н.М. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності). Разом із цією заявою були подані наступні документи: договір іпотеки (серія та номер 1351, видавник ПН Ужгородського МНО Капітула Г.Д. 5, повідомлення (серія та номер E.L.V.0.0.0.0/3-695, видавник ПАТ «КБ «Приватбанк»), повідомлення (серія та номер б/н, видавник ПАТ «КБ «Приватбанк»), квитанції про сплату, довіреність, що вбачається з картки прийому заяви № 72791261.

10.11.2016 рішенням державного реєстратора нотаріуса Стойки Н.М., про державну реєстрацію індексний номер 32321818 від 10.11.2016 р. проведено державну реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «КБ «Приватбанк».

Суди попередніх інстанції, приймаючи судові рішення, виходили з того, що державну реєстрацію права власності на спірну квартиру відповідачем здійснено з порушенням вимог законодавства, оскільки ПАТ «КБ «Приватбанк» не було подано відповідачу документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, як це встановлено пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 та заставної, видача якої передбачена умовами договору іпотеки.

Проте, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, колегія суддів дійшла до висновків про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. № 826/16886/16.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції у спірних правовідносинах дійшов висновку, що обставини, встановлені постановою Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 807/575/17, не підлягають доказуванню у межах цієї справи, оскільки були встановлені щодо тих самих осіб, які беруть участь у цій справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 р. у справі № 308/12294/20, яке набуло законної сили та є чинним, за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», третя особа ОСОБА_1 , про припинення іпотеки на нерухоме майно було відмовлено.

При цьому, судом у вказаній справі встановлено таке:

-згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 03.11.2020 р. № Е6Р9SSP9PD0C8IUP, виданою ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору за номером MKB7GA00000210 від 27.06.2007 р. немає. Дата закриття кредиту 24.03.2017 р. На цей час залишається невирішеним по суті спір щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ «КБ "Приватбанк», оскільки Верховний Суд не вирішив цей спір по суті, а закрив провадження у справі через необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства;

-не заперечується, що довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 03.11.2020 р. № Е6Р9SSP9PD0C8IUP була видана ОСОБА_2 про відсутність заборгованості по кредитному договору за номером MKB7GA00000210 від 27.06.2007 р. саме після реалізації Банком такого позасудового способу звернення стягнення на іпотечне майно як набуття ним права власності на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-тобто, позивачем не доведений факт припинення основного зобов`язання внаслідок погашення заборгованості або внаслідок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, оскільки згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є саме позивач ОСОБА_2 , і третя особа ОСОБА_1 , в зв`язку з чим відсутні правові підстави задля припинення іпотеки на цю квартиру та скасування запису про її іпотеку.

Надалі, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2021 р. у справі № 308/11752/20 за наслідками розгляду цивільної справи за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення таку залишено без задоволення.

При цьому, судом було установлено наступне:

-згідно зі свідоцтвом про право власності від 28.02.2003 за № 36, виданим виконавчим комітетом Ужгородської міської ради квартира за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачці та членам її сім`ї ОСОБА_2 . Право приватної спільної сумісної власності вказаних осіб стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6702624 від 10.03.2005, що виключає придбання квартири адресою АДРЕСА_1 , за рахунок кредитних коштів, наданих позивачем, а відтак вимога Банку про виселення відповідачки без надання їй іншого житла є необґрунтованою;

-запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17387546, учинений приватним нотаріусом Стойкою Н.М. про реєстрацію права власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк», на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, наразі скасований, що свідчить про відсутність правової підстави для звернення до суду з розглядуваним позовом;

-враховуючи, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , наразі зареєстроване за відповідачкою та ОСОБА_2 , а не за позивачем, останній позбавлений права вимагати виселення відповідачки з цього житлового приміщення.

За постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.10.2021 р. у справі № 308/11752/20 апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2021 р. залишено без змін.

Порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно врегульований Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127.

Так, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

-копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

-документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

-заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Зі змісту повідомлення Банку від 20.10.2016 р. б/н (а.с.56, т.1) неможливо встановити наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. У вказаному повідомленні не зазначено ні адресата, ні дати початку перебігу зазначеного 30-денного строку, ні дати його закінчення, що відповідачем не спростовано.

Окрім того, станом на час виникнення спірних правовідносин діяв і підлягав застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р.

Установлено та не спростовано, що з 26.01.1993 р. позивач зареєстрована у спірній квартирі та у її власності відсутнє будь-яке інше житло, згоди на відчуження позивач також не надавала, відтак на момент вчинення оспорюваної нотаріальної дії нотаріус також не врахував, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, тобто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 р. у справі № 644/3116/18 (провадження 14-45цс20) де зазначила, що Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Отже, в нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Банком.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявою Банку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Довід апеляційної скарги про те, що «звіт про оцінку майна не є обов`язковим документом, який має надаватися реєстратору», не потребує правового аналізу апеляційним судом, оскільки вказаний звіт (питання вартості іпотечного майна) не входив до кола доказування і не вплинув на правильність вирішення спору як неістотний.

Твердження апелянта про те, що «позивачем не надано, а судом не враховано, що предмет іпотеки є єдиним та самостійним місцем проживання позивача, що також і по суті свідчить про голослівність посилань позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин застережень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів у іноземній валюті», є безпідставним і спростовується наявними у справі письмовими доказами: копією паспорта ОСОБА_1 (позивача) серії НОМЕР_2 , згідно з яким вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 26.01.1993 р., та Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до якої у власності останньої перебуває лише ця квартира. Указані факти відповідачем не спростовані.

Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палата Верховного Суду квартира загальною площею, яка не перевищує 140 квадратних метрів, що використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

У нашому випадку спірна (іпотечна) двокімнатна квартира має загальну площу 54,10 кв. м (житлова 28,4 кв. м), та є єдиним житлом позивачки, яка згоду на її відчуження не давала.

Указана обставина є самодостатньою підставою для задоволення позовних вимог, а тому твердження апелянта про те, що позивач не довів наявності у нього порушеного права, яке підлягає судовому захисту, не заслуговує на увагу як безпідставне.

Довід апеляційної скарги про те, що арешт предмету іпотеки, накладений іншими установами, є правомірним, колегія суддів відхиляє як недоречний, оскільки хоча такий і був одним із доводів позовної заяви, проте в основу мотивації суду першої інстанції про задоволення позову не входив.

Таким чином, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що у справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2023 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 05.12.2023 р.

Судді: