Справа № 357/8654/22
Провадження № 2/357/165/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря Сокур О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -
В вересні 2022 року адвокат Циба Дмитро Михайлович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 , з 17 вересня 2021 року почав працювати в ТОВ «ЛВК-Мілк». Під час співбесіди йому було домовлено, що він працюватиме на підприємстві у якості керівника відділу збуту з оплатою праці 30 000 гривень на місяць. Через кадрові проблеми, спочатку його було зареєстровано у якості регіонального менеджера, а потім переведено на посаду керівника відділу. 17.09.2021 року між ним та ТОВ «ЛВК-Мілк» було укладено договір № 470, відповідно до якого оплата праці складала у розмірі 6000 грн. на місяць, при цьому, що на той момент мінімальна заробітна плата в державі встановлена на рівні 6500 грн. Після закінчення місця йому не була виплачена зарплата, однак він продовжив працювати. В жовтні він також не отримав заробітної плати і лише 01.11.2021 року йому було виплачено заробітну плату за вересень 2021 року в розмірі 2 674,20 грн. Він продовжив працювати та просив виплати йому належну заробітну плату. 30.11.2021 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням. Та, 01.12.2021 року було видано наказ № 162-к, яким його звільнено. Однак, розрахунку заробітної плати в день звільнення з ним проведено не було. Після того, як він попередив, що має намір звернутися до суду, йому 10.12.2021 року виплачено заробітну плату через відділення Укрпошти. У зв`язку з порушенням норм законодавства про працю з боку відповідача, останній завдав йому моральної шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. Тому, просив суд стягнути з ТОВ «ЛВК-Мілк» середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. ( а. с. 1-5 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2022 року ( а. с. 30 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
Ухвалою судді від 26 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 18.10.2022 року ( а. с. 35-36 ).
Розгляд справи проводився неодноразово та відкладався з різних підстав.
Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року витребувано із ТОВ «ЛВК-Мілк» довідку-розрахунок по нарахуванню та виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , розрахунок компенсації за невикористану відпустку, довідку про середньоденну заробітну плату та довідку про середньомісячну заробітну плату ( а. с. 72-73 ).
Ухвалою суду від 10.04.2023 року вжито заходи процесуального примусу до ТОВ «ЛВК-Мілк» та стягнуто штраф у розмірі 5 368 грн. в дохід державного бюджету ( а. с. 86-88 ).
Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та закрито провадження в цій частині ( а. с. 94-96 ).
Останнього разу, за клопотанням представника позивача оголошено перерву в судовому засіданні до 05.06.2023 року ( а. с. 97-100 ).
Окрім цього, в даному клопотанні підтверджують, що ОСОБА_1 , з 17 вересня 2021 року почав працювати в ТОВ «ЛВК-Мілк» та між ними був укладений трудовий договір № 470. Відповідно до вказаного договору, заробітна плата складала у розмірі 6000 грн. за заявою позивача, 01.12.2021 року було видано наказ № 162, яким його звільнено. Після цього, йому було виплачено заробітну плату 10.12.2021 року. Тобто, затримка у виплаті заробітної плати, розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відбулась з 01.12.2021 року по 10.12.2021 року включно ( 10 календарних днів ), яку позивач і просить стягнути з відповідача , а також моральні збитки.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суду 05.06.2023 року о 15 годині 30 хвилин отримано 29.05.2023 року.
До того ж, за час перебування на розгляді даної справи, відповідач постійно повідомлявся, отримував документи та процесуальні рішення, але жодного разу в судові засідання представника не направив.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ).
Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи та завчасно.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ТОВ «ЛВК-Мілк» не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
05 червня 2023 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані позивачем та його представником у попередніх судових засіданнях, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк», про що свідчить в матеріалах справи трудовий договір № 470 від 17 вересня 2021 року ( а. с. 6-7 ).
В даному трудовому договорі зазначено, що він є безстроковим, наказ про прийом на роботу № 120-к від 16 вересня 2021 року.
Згідно п. 10 вказаного трудового договору, за виконання обов`язків, передбачених договором, працівнику встановлюється плата праці ( заробітна плата ) в розмірі 6000 грн.
Тривалість щорічної відпустки становить 24 календарні дні на рік ( п. 11 трудового договору ).
Перебування у трудових відносинах позивача з відповідачем свідчить і наявна в матеріалах справи трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_1 , яка заповнена 17.09.2021 року ( а. с. 8 ).
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звільнився з ТОВ «ЛВК-Мілк», що свідчить відповідний запис у трудовій книжці останнього.
Так, у вказаній трудовій книжці позивача зазначено, що згідно наказу № 162-к від 01.12.2021 року, ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.
Отже, вказане свідчить про те, що позивач дійсно перебував в трудових відносинах у період з 17 вересня 2021 року по 01.12.2021 року з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк».
Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначав про те, що при звільненні відповідач не розрахувався з ним у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, тому з останнього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та завдана цим моральна шкода.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Пункт 21 зазначеної постанови передбачає, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Судом встановлено та не спростовано з боку позивача, що відповідач з ним розрахувався після звільнення, лише 10.12.2021 року ( звільнився 01.12.2021 року ) через засоби Укрпошти.
Встановлено, що така затримка розрахунку при звільненні у десять днів мала місце, але не з вини відповідача.
Так, з листа ТОВ «ЛВК-Мілк» від 09.12.2021 року за вих. № 01/189, спрямоване на адресу ОСОБА_1 вбачається, що останній при звільненні 01.12.2021 року відмовився від проведення остаточного розрахунку при звільненні, про що складено відповідні акти, а позивачу направлено офіційний лист про необхідність терміново з`явитися в бухгалтерію їхнього підприємства для виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку ( а. с. 13 ).
Крім того, у вказаному листі міститься інформація про те, що позивач і раніше відмовлявся в отриманні заробітної плати ( жовтень 2021 року ), така заробітна плата направлялася поштовим переказом.
Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення від 30.11.2021 року за № 01/185, спрямованого ОСОБА_1 , ТОВ «ЛВК-Мілк» просило з`явитись у бухгалтерію та отримати заробітну плату за жовтень 2021 року, а також аванс за листопада 2021 року або надати письмову згоду для пересилання на картковий рахунок або поштовим переказом коштів ( в зв`язку з відмовою отримувати в касі підприємства ) ( а. с. 14 ).
З наявного в матеріалах справи повідомлення від 01.12.2021 року за № 01/186, спрямованого ОСОБА_1 , ТОВ «ЛВК-Мілк» просило з`явитись у бухгалтерію та отримати заробітну плату за листопад, грудень 2021 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 5 календарних днів або надати письмову згоду для пересилання на картковий рахунок або поштовим переказом коштів ( в зв`язку з відмовою отримувати в касі підприємства ) ( а. с. 15 ).
Встановлено, що 06.12.2021 року позивач ОСОБА_3 звертався зі скаргою до Головного управління Держпраці у Київській області з метою перевірки дотримання вимог трудового законодавства ТОВ «ЛВК-Мілк» щодо не виплати йому заробітної плати під час роботи та на час звільнення ( а. с. 10 ).
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.
Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).
Наявні матеріали справи свідчать про те, що позивач в день звільнення відмовився від отримання заробітної плати, компенсації за невикористану відпуску, відповідач намагався всіма засобами це здійснити, про що вище встановлено, розрахункові кошти були виплачені в найкоротшій термін, здійснено переказ через Укрпошту, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними, оскільки під час розгляду справи не було встановлено вини з боку відповідача за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України.
Оскільки не знайшло свого підтвердження в порушенні прав позивача щодо не здійснення відповідачем повного розрахунку при звільненні, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди.
Крім того, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати, про що зазначено останніми в позовній заяві, оскільки як встановлено вище, позивач відмовлявся від отримання заробітної плати, про що складалися відповідні Акти, перевірка та дотриманість вимог трудового законодавства ТОВ «ЛВК-Мілк» була перевірена Головного управління Держпраці у Київській області та порушень не було встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).
Оскільки, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору ( а. с. 24 ), а позовні вимоги позивача до відповідача не підлягають задоволенню, то судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 49, 76, 77, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 187, 263-265, 273, 274, 280-289 ЦПК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );
Повне судове рішення складено 05 червня 2023 року.
Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов