ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4216/23 Справа № 199/3114/22 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 199/3114/22

Номер провадження 22-ц/803/4216/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року головуючого судді Авраменка А.М. по цивільній справі за позовом Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі-Лівобережне УСЗН ДМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 у зв`язку із встановлення йому ІІ групи інвалідності (загальне захворювання) з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року отримував державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю. Вказана допомога у відповідності до вимог законодавства без звернення відповідача була призначена йому позивачем і на період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2021 року, однак 25 жовтня 2021 року на адресу позивача надійшов лист відділу перерахунку пенсій №2 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 20 жовтня 2021 року, згідно якого встановлено, що відповідач за наслідками перегляду МСЕК від 05 жовтня 2021 року інвалідом не визнаний. За таких обставин позивачем було закрито особовий рахунок відповідача та проведено перерахунок надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги особі з інвалідністю за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2021 року, внаслідок чого сума переплати визначена в розмірі 22256 гривень. У листопаді 2021 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про необхідність повернення зазначеної суми переплати, яка залишилась без відповіді.

Посилаючись на те, що відповідача в порушення свого обов`язку не повідомив позивача про втрату статусу особи з інвалідністю, внаслідок чого допущено переплату державної соціальної допомоги на вказану суму, просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь надміру виплачену суму державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю в розмірі 22 256 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року у задоволенні позову Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю відмовлено.

В апеляційній скарзі начальник Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що судом першої інстанції вірно зазначено та не заперечується управлінням, що абзацом 20 п. 10 Порядку визначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою КМУ від 02 квітня 2005 року № 261 передбачено, що органи соціального захисту населення в разі потреби додають до заяви витяг з акту огляду, одержаний ними від МСЕК, тобто, зазначеними положеннями не передбачений обов`язок отримувача соціальної допомоги надавати управлінню соціального захисту витягів з акту огляду МСЕК.

Однак, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що припинення виплати державної соціальної допомоги відповідачу відбулось на підставі листа відділу перерахунку пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, який в свою чергу, був направлений до управління на підставі інформації отриманої від Лівобережної міжрайонної МСЕК.

Згідно отриманої інформації було встановлено, що відповідачу при переогляді МСЕК 05 жовтня 2021 року була знята раніше визначена група інвалідності, про що він не повідомив управління, а також те, що відповідачем була проігнорована рекомендація МСЕК звернутись на черговий переогляд 18 вересня 2020 року. Тобто, з жовтня 2020 року відповідач розуміючи, що він не є особою з інвалідністю продовжував отримувати в управлінні державну соціальну допомогу. Вважають, що саме у неповідомленні відповідачем управління про зазначені обставини, що вплинуло на умови призначення та виплати державної соціальної допомоги, полягає його недобросовісність. Зауважено, що відповідач був повідомлений про необхідність повідомлення управління, у розі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги, про що свідчить його підпис у заяві від 26 жовтня 2018 року. У разі невиконання цього обов`язку та одержання у зв`язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19 листопада 2019 року відповідачу з 01 жовтня 2019 року по 01 жовтня 2020 року встановлено третю групу інвалідності (загальне захворювання) із датою чергового переогляду 18 вересня 2020 року. Копія виписки наявна в матеріалах справи.

26 серпня 2018 року відповідач звернувся до правопопередника позивача із заявою про призначення йому державної соціальної допомоги як інваліду ІІІ групи, за наслідками розгляду якої та доданих до неї документів позивачем своїми рішеннями було призначено відповідачу, як особі з інвалідністю ІІІ групи, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю на період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, а потім продовжено без подання відповідачем додаткової заяви на період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2021 року. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача про призначення відповідної допомоги, копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, копією рішення про призначення допомоги.

В подальшому листом від 05 жовтня 2021 року №81 Лівобережна міжрайонна МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР повідомила відділ з питань перерахунку пенсій ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, а останній листом від 20 жовтня 2021 року повідомив вже позивача про те, що за наслідками чергового переогляду МСЕК від 05 жовтня 2021 року відповідача останній інвалідом не визнаний взагалі. Дані обставини підтверджуються копіями зазначених листів.

За наслідками вищевказаного зняття з відповідача групи інвалідності позивач своїм розпорядженням від 13 жовтня 2021 року закрив особовий рахунок відповідача для виплати відповідної державної соціальної допомоги, визначив суму надміру виплачених коштів такої допомоги за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 22 256 гривень, які своїм повідомленням від 03 листопада 2021 року просив відповідача повернути. Така вимога позивача залишилась без відповіді. Наведені підтверджується копією розпорядження, повідомлення та довідки позивача.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 (далі Порядок).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що переплата на користь відповідача позивачем державної соціальної допомоги відбулась не внаслідок недобросовісності самого відповідача, а через неузгодженість дій позивача та/або відповідної міжрайонної МСЕК, відділу з питань перерахунку пенсій ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, оскільки законодавством, чинним, як на момент призначення та виплати відповідачу державної соціальної допомоги, так і на момент розгляду справи, не передбачений обов`язок отримувача соціальної допомоги надавати управлінню соціального захисту витяги з акта огляду в МСЕК, що виключає недобросовісність поведінки відповідача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст.ст. 2-4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого ст.1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до цього Закону призначається в тому числі державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю. Аналогічні положення містить п.1 Порядку.

За змістом ст.5 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», п.12 Порядку державна соціальна допомога особам з інвалідністю призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Статтею 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» передбачено, що призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 10 Порядку визначено, що для призначення соціальної допомоги подаються такі документи: заява за формою, встановленою Мінсоцполітики. Під час подання заяви пред`являється паспорт громадянина України, трудова книжка та документ, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України або свідоцтва про народження (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); декларація про доходи та майновий стан осіб для призначення соціальної допомоги, складена за формою, встановленою Мінсоцполітики (у разі потреби); копія рішення суду про визнання особи недієздатною (для недієздатної особи); копія рішення про призначення опікуна (для недієздатної особи, якій призначено опікуна); копія документа, що підтверджує повноваження представника закладу, який виконує функції опікуна над особою (для недієздатної особи, опікуна якій не призначено); Інформація про склад сім`ї зазначається в декларації про доходи та майно особи, яка звернулася за призначенням соціальної допомоги (у разі потреби).

Статтею 14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» визначено, що одержувачі державної соціальної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають державну соціальну допомогу, про обставини, що можуть вплинути на умови призначення державної соціальної допомоги та її виплату. У разі невиконання цього обов`язку та одержання у зв`язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми.

В той же час, абзацом 20 п.10 Порядку передбачено, що органи соціального захисту населення в разі потреби додають до заяви витяг з акта огляду, одержаний ними від медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК).

Тобто, Порядком передбачено отримання управліннями соціального захисту витягів з акта огляду в МСЕК безпосередньо від самих медико-соціальних експертних комісій, а ні від осіб, які отримують державну соціальну допомогу. Тобто, зазначеними положеннями не передбачений обов`язок отримувача соціальної допомоги надавати управлінню соціального захисту витягів з акта огляду в МСЕК.

Положеннями ст.15 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» передбачено, суми державної соціальної допомоги, надміру виплачені одержувачу державної соціальної допомоги внаслідок зловживань з його боку (подання документів з неправдивими даними, неподання відомостей про зміну у складі сім`ї, про працевлаштування), стягуються на підставі рішень органів, що призначають державну соціальну допомогу. У разі припинення виплати державної соціальної допомоги (відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Позивач мотивує свої позовні вимоги недобросовісністю відповідача, яка полягала у неповідомленні ним позивача про зазначений факт зняття групи інвалідності в порушення вимог ст.14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що норма ст.14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» є загальною, а її оцінка має відбуватись через призму положень ст.15 того ж закону та абзацу 20 п.10 Порядку, зі змісту яких слідує, що поведінка відповідача може бути оцінена як недобросовісна виключно у випадку наявності зловживань з його боку, які полягають у поданні документів з неправдивими даними, неподанні відомостей про зміну у складі сім`ї, про працевлаштування і не більше, оскільки отримання позивачем витягів з акта огляду в МСЕК, якими і підтверджується як встановлення групи інвалідності, так і її зняття, передбачено безпосередньо від самих медико-соціальних експертних комісій, а ні від осіб, які отримують державну соціальну допомогу. Тобто, законодавством, чинним, як на момент призначення та виплати відповідачу державної соціальної допомоги, так і на момент розгляду справи, не передбачений обов`язок отримувача соціальної допомоги надавати управлінню соціального захисту витяги з акта огляду в МСЕК.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що переплата на користь відповідача позивачем державної соціальної допомоги відбулась не внаслідок недобросовісності самого відповідача, а через неузгодженість дій позивача та/або відповідної міжрайонної МСЕК, відділу з питань перерахунку пенсій ГУ ПФ України в Дніпропетровській області. Викладені обставини виключають недобросовісність поведінки відповідача та, в свою чергу, унеможливлюють задоволення даного позову.

Згідно зі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із відповідача виплаченої суми державної соціальної допомоги відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги правильності таких висновків не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладених висновків, враховуючи, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: