Справа № 131/703/23
Провадження № 22-ц/801/2310/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Шелюховського М.В.,

у справі №131/703/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Іллінецької міської ради, Державного реєстратора Геновської Наталії Іванівни (відповідачі)

про скасування державної реєстрації права власності, -

встановив:

Короткий зміст вимог

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до Іллінецької міської ради, державного реєстратора Геновської Н.І. про скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позову посилався на те, що в грудні 2021 року він дізнався про те, що на його ім`я державним реєстратором Геновською Н.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2014 за номером 7112309 зареєстрована будівля складу загальною площею 1233,1 кв. м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що письмової заяви про державну реєстрацію права власності на зазначене майно він не подавав, нікого не уповноважував проводити державну реєстрацію, а рішенням суду про визнання права власності на майно не передбачено зобов`язання провести його державну реєстрацію, просив визнати протиправними дії державного реєстратора Геновської Н.І. щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_1 будівлі складу, загальною площею 1233,1 кв. м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (запис про право власності 7112309 від 24.09.2014), а також скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_1 будівлі складу, загальною площею 1233, кв. м та гаража для легкових автомобілів загальною площею 62,3 кв. м, які знаходяться в АДРЕСА_1 (запис про право власності 7112309 від 24.09.2014 р).

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради, державного реєстратора Геновської Наталії Іванівни про скасування державної реєстрації права власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

06 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що розгляд даного питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду залишивши поза увагою правові позиції Великої Палати Верховного суду, в яких йдеться, що відповідний спір як такий, що є спором про право цивільне, належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку від відповідачів не надійшов, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 20 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Пояснив, що спору щодо належності майна в нього ні з ким не виникло, але наполягає на тому, що в зв`язку з тим, що він особисто не звертався до державного реєстратора за проведенням реєстрації належного йому майна, така реєстрація проведена з порушенням вимог закону і має бути скасована. При цьому справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства, так як в порядку адміністративного судочинства ним пропущено строки звернення до суду.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Приймаючи рішення про закриття провадження в цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з даним позовом з метою скасування державної реєстрації належного йому права власності, що свідчить про пов`язаність вимог з публічно-правовими відносинами позивача з державою, і необхідність їх розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 звернувся в районний суд в порядку цивільного судочинства з позовом до Іллінецької міської ради та державного реєстратора Геновської Наталії Іванівни, й просив визнати протиправними дії державного реєстратора Геновської Наталії Іванівни щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_1 будівлі складу, загальною площею 1233,1 кв. м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (запис про право власності 7112309 від 24.09.2014 р), а також скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_1 будівлі складу, загальною площею 1223,1 кв. м та гаражу для легкових автомобілів загальною площею 62,3 кв. м, які знаходяться в АДРЕСА_1 (запис про право власності 7112309 від 24.09.2014 р).

Отже ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання протиправними дій державного реєстратора і скасування реєстрації права власності, належного йому, а не іншій особі.

Не заперечуючи підстав виникнення у нього права власності на нерухоме майно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.09.2011 р, позивач вважає, що реєстрація нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є його правом, а не обов`язком, а тому для реєстрації будівлі складу в реєстрі він повинен був надати письмову заяву державному реєстратору, чого зроблено не було.

Крім того, позивач посилався на невизначеність дійсної площі приміщення складу в зв`язку зі знищенням його перекриттів пожежею, неврахування державним реєстратором рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28.11.2014 р по справі № 131/2441/1-ц, відповідно до якого інший об`єкт нерухомості - гараж належить ОСОБА_2 , а не йому.

Окремо позивач обґрунтовував необхідність розгляду даної справи в порядку саме цивільного, а не адміністративного судочинства з огляду на те, що даний спір є спором про цивільне право та не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже правовим питанням, яке підлягає вирішенню в ході апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, є предметна підсудність даної справи й можливість її розгляду в порядку цивільного судочинства, на чому наполягає позивач.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними щодо такого майна або майнових права, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Натомість завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 490/5986/17-ц виснувала, що основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

У справі, яка переглядається, правовідносини виникли між ОСОБА_1 і державним реєстратором з приводу реєстрації за ним права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, лише з тих підстав, що у відповідну реєстрацію здійснено з порушенням встановленого законом порядку (без подання заявником письмової заяви, з неправильними, на думку позивача, технічними характеристиками належного йому об`єкту нерухомості). Інших правових підстав для визнання дій державного реєстратора протиправними і скасування державної реєстрації права власності позовна заява не містить.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу вчинення реєстраційної дії щодо нього без його заяви, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду і в постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 820/3936/16.

Натомість якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

В постанові від 21 серпня 2019 року по справі № 520/2834/17 Велика Палата Верховного суду також виснувала, що спір щодо оскарження рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації об`єкта нерухомості, визнаного за позивачем на підставі судового рішення, виключно з підстав наявності розбіжностей щодо заявленого та вже зареєстрованого об`єкта нерухомості підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд відхиляє як помилкові посилання апелянта на пункт 37 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16 про те, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про право цивільне незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Апеляційний суд звертає увагу, що в зазначеній постанові йдеться не про те, що заінтересована особа фактично не подавала заяви про вчинення реєстраційної дії щодо себе, як в даній справі, а про те, що вона оспорює реєстраційну дію, вчинену за заявою, та в інтересах іншої особи.

В даній же справі реєстраційну дію вчинено в інтересах саме позивача, хоча і за його твердженням він сам не звертався з відповідною заявою, і нікого не уповноважував це робити.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і посилання позивача на пункти 15.3, 15.4, 15.6 Постанови Верховного Суду України від 21.12.2022 р по справі № 926/54/22, так як у вказаній справі метою звернення з позовом в інтересах органу місцевого самоврядування, Прокурор зазначив захист порушених інтересів територіальної громади в особі Позивача у сфері земельних відносин, оскільки реєстрація за Відповідачем-1 права власності на нежитлові споруди, розташовані на земельній ділянці, власником якої є Позивач і яка у встановленому законом порядку Відповідачу-1 не передавалася, свідчить, як зазначає Прокурор, про порушення інтересів органу місцевого самоврядування, яким є Позивач, як власника такої земельної ділянки.

Саме в зазначеному контексті Верховний Суд виснував, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Колегія суддів у вказаній справі погодилася, що оскільки Позивач не був учасником публічно-правових відносин з Відповідачем-2 (не звертався за наданням і не отримував адміністративної послуги у вигляді державної реєстрації права власності на спірне майно), а спірні правовідносини у даній справі пов`язані з необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку (державна реєстрація права на спірне майно обмежує право територіальної громади в особі Позивача розпорядитися земельною ділянкою, на якій розміщене спірне майно, шляхом продажу права на неї за результатами аукціону), тобто, права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. До того ж, прийняте Відповідачем-2 оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації прав іншої особи (Відповідача-1), а не Позивача.

При цьому, участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (даної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.09.2018 у справі N 823/2042/16 від 04.09.2018 у справі N 823/2042/16) пункти 15.3, 15.4, 15.6 Постанови.

Отже у вказаній справі Верховний Суд також виходив не просто із того, що державну реєстрацію права власності було здійснено без заяви позивача, а із того, що її здійснено іншою особою відповідачем з порушенням цивільного права позивача.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 06.12.2023

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин