КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023року місто Київ

Справа №752/17797/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7992/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Шкоріної О. І.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року про забезпечення позову (постановлену у складі судді Мазур Ю.Ю., інформація щодо складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської Марини Анатоліївни, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна

ВСТАНОВИВ

У вересні 2020року представник позивача ОСОБА_5 - адвокат Сергєєв Євгеній Георгійович звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської Марини Анатоліївни, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якому просив:

- визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 27.03.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним і скасувати протокол проведення електронних торгів № 471604 від 27.03.2020, сформований Державним підприємством «СЕТАМ»;

- визнати недійсним і скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки, складений 10.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1166/13 від 25.02.2014; визнати недійсним і скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 309, видане 14.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А.;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі продажу квартири « АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З, зареєстрований в реєстрі за номером 423; витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

18 серпня 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 - Пєтухова О.О. надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815, яка належить на праві власності ОСОБА_1

- заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) вчиняти будь-які дії щодо розпорядження однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815, в тому числі укладати будь-які угоди цивільно-правового характеру, передавати в іпотеку, обтяжувати іншим чином, отримувати під заставу цього майна грошові кошти (стягувач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; боржник - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію (перереєстрацію) речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815 (стягувач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; боржник - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заява обґрунтована тим, що позивач раніше вже звертався до суду із заявами про забезпечення позову, але ухвалами суду від 16 вересня 2020 року, 16 жовтня 2020 та 28 квітня 2021 року йому було відмовлено в задоволенні цих заяв, що ускладнило обставини справи.

Вказує, що 30 вересня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення у справі № 2-1166/13, яким задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто солідарно з позивача і ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.05.2008 у розмірі 1430 411,69 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 3 219,00 грн.

Зазначає, що 28 грудня 2019 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В. прийнята постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої був проведений опис та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_5 , яка належала позивачу на праві власності на підставі договору міни від 27.05.2010. В подальшому арештована квартира була передана на реалізацію шляхом здійснення електронних торгів.

19 серпня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва задовольнив заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 2-1166/13 та скасував зазначене рішення суду, на виконання якого була продана квартира позивача з прилюдних торгів.

Звертає увагу суду, що 31 березня 2021 року відповідач ОСОБА_4 продав квартиру, спір щодо якої триває, ОСОБА_1 , про що між ними був укладений відповідний договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрований в реєстрі за №423. Факт державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 підтверджується Інформаційною довідкою від 25 квітня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказує, що існує реальна загроза того, що ОСОБА_1 , як новий власник квартири, з метою подальшого унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та з метою затягування судового процесу, може продовжити вчиняти дії, спрямовані на ще більше ускладнення ситуації, що вже склалася на даний момент, і як, це зробив попередній власник ОСОБА_4 , продовжити ланцюг відчуження квартири або передати її в іпотеку, що істотно ускладнить, призведе до значного розтягування у часі або навіть унеможливить поновлення порушеного права власності позивача у разі задоволення судом цього позову, а тому є необхідність у забезпеченні позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року клопотання про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815;

Заборонено ОСОБА_8 , вчиняти будь-які дії щодо розпорядження однокімнатною квартирою АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815, в тому числі укладати будь-які угоди цивільно-правового характеру, передавати в іпотеку, обтяжувати іншим чином, отримувати під заставу цього майна грошові кошти.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію (перереєстрацію) речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_5 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 14 лютого 2023 року, через суд першої інстанції направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року клопотання про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у вказаній справі, як зазначалось і самим позивачем, вже тричі вирішувалось питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, так Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року скасовано ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року про відмову у забезпечені позову, та накладено арешт на спірну квартиру. Таким чином, в межах даної справи вже було вирішено питання про забезпечення позову, про що позивач навмисно не повідомив суд, для отримання повторного забезпечення позову.

Зазначає, що позивач та ОСОБА_9 в межах інших цивільних справ, в яких ОСОБА_9 штучно подавав до ОСОБА_2 позови, намагались накласти арешт на спірну квартиру, однак суди відмовляли їм у задоволені таких заяв.

Такі дії позивача свідчать про зловживання процесуальними правами.

Посилається на те, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або забороною вчиняти певні дії на майно, що належить відповідачеві, а тому заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії суб`єктам, які мають такі повноваження, щодо майна особи, яка не є відповідачем у справі - є помилковим.

Вказує, що судом не надано оцінки тому, що позивач не оскаржував до апеляційного суду перші дві відмови у забезпечені позову, чим фактично позивач підтверджував свою згоду з такими судовими рішеннями. Крім того, за своїм змістом усі заяви позивача про забезпечення позову є тотожними, мають ідентичне обґрунтування, посилання на одні й ті самі норми процесуального права і ідентичну прохальну частину щодо обрання способу забезпечення позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

12 квітня 2023 року від представника позивача адвоката Пєтухова Олександра Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року клопотання про забезпечення позову - залишити без змін. Вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що твердження відповідача, що позивач погоджувався з ухвалами суду про відмову у забезпечені позову, оскільки їх не оскаржив - є безпідставними, так як оскарження в апеляційному порядку є правом, а не обов`язком сторони.

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач не повідомляв суд, що звертався з заявами про забезпечення позову, не відповідають дійсності, оскільки заява про забезпечення позову містить посилання на те, що позивачем раніше такі заяви було подано тричі. Також позивач вказував у заяві про забезпечення позову, що звертався з апеляційною скаргою на ухвалу від 28 квітня 2021 року, яка постановою Верховного суду скасована, лише з процесуальних підстав, таких як не залучення до участі у справі ОСОБА_1 . Однак, таке процесуальне порушення сталось не з вини позивача, а з вини суду, який 7 місяців не вирішував питання щодо залучення ОСОБА_1 до участі у справі. ОСОБА_1 залучений до участі у справі в якості співвідповідача ухвалою Голосіївського районного суду від 02.12.2021 року.

Крім того, твердження щодо зловживання позивачем процесуальними правами, також є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Інші учасники правом на подання відзиву не скористались.

У судовому засіданні 23 травня 2023 року представник ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , адвокат Пєтухов О. О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказував що ухвала є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги є - безпідставними.

Представник ОСОБА_1 адвокат Панченко О. В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив скасувати оскаржувану ухвалу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсними електронних торгів, проведених Державним підприємством «СЕТАМ» 27.03.2020 з продажу об`єкта нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнання недійсним і скасування протоколу проведення електронних торгів № 471604 від 27.03.2020, сформований Державним підприємством «СЕТАМ»; визнання недійсним і скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного 10.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1166/13 від 25.02.2014; визнання недійсним і скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 309, видане 14.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А.; витребування на користь ОСОБА_2 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 30679815,за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Отже, представником позивача доведено наявність ризиків відчуження вказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті, що призведе, у разі задоволення позовних вимог, до значного ускладнення або неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заяви, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.

Суд першої інстанції врахував, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом, предметом якого є визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним і скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та витребування майна.

Заборона вчиняти відповідачу ОСОБА_1 будь-які дії щодо розпорядження спірною квартирою, в тому числі укладати будь-які угоди цивільно-правового характеру, передавати в іпотеку, обтяжувати іншим чином, отримувати під заставу цього майна грошові кошти, також є обґрунтованою.

Матеріалами справи підтверджено, що позов було подано у 2020 році, на час подання позовної заяви власником квартири був ОСОБА_4 , однак під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 31 березня 2021 року було відчужено спірну квартиру за договором купівлі продажу на користь відповідача ОСОБА_1 . Такі дії призвели до необхідності залучення ОСОБА_1 до участі у розгляді справи, а також скасування Верховним судом вже накладеного арешту на спірну квартиру постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2021 року, лише з підстав накладення арешту на майно, що не належить відповідачеві ОСОБА_4 та не залучення до участі у справі ОСОБА_1 .

Таким чином існує ймовірність вчинення новим власником ( ОСОБА_1 ) дій, що в подальшому можуть призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту його порушених прав.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 16 серпня 2018 року в справі № 910/5916/18, від 05 серпня 2019 року в справі № 910/16586/18, від 03 листопада 2020 року в справі № 910/7716/20.

Посилання скаржника на те, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або забороною вчиняти певні дії на майно, що належить відповідачеві, а тому заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії суб`єктам, які мають такі повноваження, щодо майна особи, яка не є відповідачем у справі - є помилковим, з огляду на те, що аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у справі № 755/5333/20 - не заслуговують на увагу.

В справі що переглядається, на відміну від наведеного прикладу, вимоги стосуються майна особи, що є відповідачем у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в межах даної справи вже було накладено арешт на спірну квартиру, а позивач зловживаючи своїми процесуальними правами намагається повторно накласти арешт та не повідомив про такі обставини суд першої інстанції - колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими та безпідставними.

В заяві про забезпечення позову позивач зазначає про всі заяви про забезпечення позову, які було ним подано в рамках даної справи, а також про оскарження судових рішень за наслідками їх розгляду.

Крім того є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не оскаржував перші дві відмови у задоволені заяв про забезпечення позову, то фактично такі дії є погодженням сторони з такими судовими рішеннями.

Колегія суддів зазначає, що оскарження судових рішень у разі незгоди з висновками і результатами розгляду є правом, а не обов`язком сторони, і відсутність оскарження не може свідчити про згоду сторони з судовим рішенням, оскільки в силу тих чи інших обставин учасник справи сам приймає рішення щодо його подальших дій.

Посилання скаржника на те, що в рамках інших справ за участю ОСОБА_2 подано заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, а суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам, не заслуговують на увагу, оскільки докази на підтвердження вказаних обставин відсутні, крім того, як зазначає сам скаржник, заяви про забезпечення позову в рамках інших справ за участю ОСОБА_2 подані ОСОБА_9 , а не ОСОБА_2 , що не може свідчити про зловживанням ОСОБА_2 своїми процесуальними правами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна