Справа № 464/5250/22
пр.№ 2-др/464/30/23
01.06.2023 рокуСихівський районний суд м.Львова в складі:
головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Лісовської Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування,
рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.05.2023 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування задоволено частково. Ухвалено стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь позивачки невиплачену суму страхового зобов`язання в розмірі 32 427 грн 47 коп, інфляційні витрати 518 грн 84 коп та 37 грн 31 коп - 3% річних, а всього 32 983 грн 62 коп. Також стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 865 грн 61 коп та 3 000 грн за проведення автотоварознавчої експертизи, а всього 3 865 грн 61 коп.

В ході судового розгляду даної справи стороною позивачки заявлено про наявність у неї судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Чорнейко О.І. 23.05.2023 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь позивачки ОСОБА_1 22 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивачки просила розглянути заяву у її відсутності та відсутності позивачки ОСОБА_1 .

Від представниці відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» Нелин Т.М. 29.05.2023 надійшла заява про неспівмірність заявленого розміру таких витрат, просила зменшити розмір вказаних витрат для стягнення з відповідача в користь позивачки.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, у відповідності до ч. 3 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Дослідивши матеріали заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Встановлено, що правнича допомога позивачці ОСОБА_1 надавалась адвокатом Чорнейко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.05.2010 №1672, видане Львівською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури), на підставі договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 №01/11.

Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, представник позивачки подала суду: договір №01/11 від 01.11.2022, детальний опис наданих адвокатом Чорнейко Н.І. послуг професійної правової допомоги від 23.05.2023, акт №1 про надання правової допомоги від 24.11.2022, акт №2 про надання правової допомоги від 20.12.2022, акт №3 про надання правової допомоги від 06.02.2023, акт №4 про надання правової допомоги від 27.02.2023, акт №5 про надання правової допомоги від 27.03.2023, акт №6 про надання правової допомоги від 01.05.2023 та акт №7 про надання правової допомоги від 18.05.2023.

Згідно із вищевказаними доказами щодо надання професійної правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Чорнейко О.І. позивачці ОСОБА_1 складає 22 000 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), а також із врахуванням подання позивачкою позовної заяви до двох відповідачів, а саме ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ОСОБА_2 .

Враховуючи подану представницею відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» Нелин Т.М., заяву про неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» слід стягнути витрат на професійну правничу допомогу до 7 000 грн, що пропорційно відповідатиме задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 270 ЦПК України,

у х в а л и в:

ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисячі) грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія», , м.Київ, вул.Кирилівська, 40.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк