Провадження № 2/344/710/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обгрунтування позову зазначила, що 17 жовтня 2020 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17.10.2020 року зроблено відповідний актовий запис за №1923 та видано Свідоцтво про шлюб: серія НОМЕР_1 . 12 серпня 2022 року нею до Івано-Франківського міського суду подана позовна заява про розірвання шлюбу. 20 вересня 2022 року шлюб між подружжям розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Угоди про добровільний поділ спільного майна подружжя між ними не досягнуто. Жодних договорів про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, між ними не укладалося. Зважаючи на те, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільно нажитого майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона звернулася до суду для вирішення зазначеного спору.

Позивачем зазначається, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу стало питання щодо спільно нажитого майна, набутого подружжям протягом перебування у шлюбі. Згідно Звіту про оцінку майна від 26 серпня 2022 року, загальна дійсна вартість нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ), яка не є спільним майном подружжя, а особистим її майном, на час розгляду справи складає 2 305 785 гривень. Вартість рухомого майна, що є спільним майном подружжя, становить 72 100 гривень.

За місяць після укладення шлюбу вона за договором купівлі-продажу нотаріально посвідченого, продала свою власну квартиру та вже 19.11.2022 року за кошти, одержані від продажу своєї власної квартири придбала нову квартиру та провела в ній ремонт. Отже квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності і не є спільним майном подружжя. Квартира двокімнатна, загальною площею: 69,9 кв. м.; житловою площею: 35,9 кв.м. та складається з (призначення приміщень): коридор - 9,2 кв.м.; житлова кімната - 15,5 кв. м.; житлова кімната -20,4 кв.м.; кухня - 15,9 кв.м.; ванна кімната - 3,2 кв.м.; санвузол - 2,3 кв.м.; балкон - 3,4 кв.м.

За спільні кошти подружжя було придбане нерухоме майно, яким є: кладовка, окрема від квартири на 10-му поверсі, вартістю 20 000 грн. та рухоме майно: холодильник марки Samsung вартістю 16 000 грн.,пральна машина марки LG вартістю 11 000 грн., духовка вартістю 14 000 грн., пилосос Rowenta вартістю 11 000 грн., вішалка для одягу вартістю 600 грн., праска вартістю 1 500 грн., велосипед марки Cube - 2019 вартістю 14 000 грн., сушка для одягу у ванні вартістю 2 500 грн., блендер Filips вартістю 1 500 грн. Усе рухоме майно, крім холодильника та пральної машини, відповідач виніс з квартири і забрав собі без її відома. Дане майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає відповідач.

Позивачем зазначається, що вона мала у власності свою квартиру АДРЕСА_3 . Квартира однокімнатна, загальною площею: 39,5 кв.м., житловою площею: 17,2 кв.м. яку вона за Договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2020 року, нотаріально посвідченого, продала за ціною 334 806 гривень, що на дану дату становило 14 000 доларів США. Одержані за продаж своєї квартири грошові кошти вона вклала у придбання та ремонт нової квартири АДРЕСА_1 . Саме у цій квартирі і проживала їхня сім`я. Зазначає, що придбана квартира не мала внутрішнього оздоблення, не мала навіть дверей та бетонної стяжки підлоги. Ремонт квартири проводив її батько безоплатно. Особистих грошових сум у придбання і ремонт квартири ні чоловік, ні батьки чоловіка не вносили, тому грошових зобов`язань перед чоловіком та батьками чоловіка вона не несе. Враховуючи наведене, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину кладовки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 на, окремо від квартири, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину даної кладовки; виділити у власність ОСОБА_5 рухоме майно: холодильник марки Samsung вартістю 16 000 грн.; пральну машину марки LG вартістю 11 000 грн., на загальну суму 27 000 грн.; виділити у власність ОСОБА_2 рухоме майно: духовку вартістю 14 000 грн., пилосос Roventa вартістю 11 000 грн., вішалку для одягу вартістю 600 грн., праску марки Filips вартістю 1 500 грн., велосипед марки Cube 2019 вартістю 14 000 грн., сушку для одягу у ванні вартістю 2 500 грн., блендер марки Filips вартістю 1 500 грн., на загальну суму 45 100 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 різницю вартості переданого відповідачу ОСОБА_2 майна в сумі 9 050 грн., витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405 грн.

26.10.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позивачка в присутності її батьків та двох адвокатів під час перемовин в офісі адвоката Маруди С.Р. підтвердила, що 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 вони придбали разом з позивачкою за 32000 доларів США, з яких 18000 доларів США оплатив ОСОБА_2 власними коштами, набутими до шлюбу та позиченими у його батьків, згідно розписки від 18.11.2020 року, а також написав власноручно у нотаріуса заяву- згоду подружжя на придбання даної квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року. А позивачка за дану квартиру оплатила також власними коштами в сумі 14000 доларів США від продажу її власної квартири, яка була нею особисто придбана до їхнього шлюбу, що згідно ст. 57 Сімейного кодексу є особистою приватною власністю дружини. Також відповідачем зазначається, що під час перемовин в офісі адвоката Маруди С.Р., позивачка підтвердила про те, що ремонтні роботи в вищевказаній квартирі проводились виключно за його кошти та кошти його батьків, згідно наданого позивачці письмового переліку ремонтних робіт.Також відповідачем зазначається, що окрім вищевказаної суми, а саме 14000 доларів США, позивачка жодних коштів на ремонт квартири, придбання меблів та побутової техніки не вносила. Кладова, про яку згадує позивачка в своїх позовних вимогах, та яку позивачка бажає поділити, нікому з них не належить. Дана кладова є власністю його знайомого, який дозволив відповідачу тимчасово тримати в ній свої особисті речі. Все рухоме майно, зазначене у позовній заяві залишається позивачці, про що позивачці було неодноразово наголошено як в судових процесах, так і в перемовинах до судового врегулювання спору. Після повернення позивачки з Польщі у серпні 2022 року, де вона перебувала з дитиною з березня 2022 року, позивачка змінила замки на вхідних дверях їхньої спільної квартири, і фактично вигнала відповідача з його житла, до квартири відповідача не пускає, неодноразово викликала поліцію на відповідача, зустрічатись йому з їхньою спільною дитиною не дозволяє. 20 вересня 2022 року їхній шлюб розірвано згідно рішення Івано-Франківського міського суду. З огляду на вищенаведене вбачається, що 2-х кімнатна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і на його думку, позивачка неправомірно вважає придбану в шлюбі квартиру своєю особистою власністю. Також вважає, що майно подружжя, придбане в шлюбі, має бути поділене між подружжям згідно чинного законодавства України, у частках, внесених кожним з подружжя згідно ст.70 Сімейного кодексу. Враховуючи наведене просить суд відмовити у задоволенні позову.

01.11.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 яку обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2020 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2022 року. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За їхньою згодою, 19 листопада 2020 року сторони придбали 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Чіпко Н.З, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу від 19 листопада 2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 1313. Покупцем даної квартири, згідно даного договору, є ОСОБА_5 , яка наполягла на оформленні вищевказаної квартири на її ім`я, переконавши його в тому, що ця квартира буде їхньою спільною сумісною власністю, а він повірив відповідачці і надав нотаріально засвідчену заяву-згоду від 19 листопада 2020 року, зареєстровану в рестрі за № 1312 на придбання даної квартири на ім`я відповідачки в інтересах сім`ї, в якій зазначається, що ОСОБА_2 підтверджує, що гроші, які витрачаються дружиною на придбання вищезазначеного нерухомого майна, є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому він підтверджує, що договір купівлі-продажу вище зазначеного нерухомого майна, укладався відповідачкою в інтересах їхньої сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили, і він вважав, що дані умови є вигідними для них обох. Вартість квартири була обумовлена ними з продавцем, та вищевказану квартиру вони купили за 32 000 доларів США. За продаж даної квартири ОСОБА_6 отримала від нього особисто гроші в сумі 32 000 доларів США, які згодом передала ОСОБА_7 , про що написала йому власноручно розписку від 29 жовтня 2022 року. Зазначає, що дану квартиру вони придбали через один місяць після укладення шлюбу і у них ще не було спільно зароблених коштів, тому для купівлі даної квартири кожен з них вніс особисті кошти, які належали їм до шлюбу, а саме: відповідачка ОСОБА_5 для купівлі даної квартири внесла 14000 доларів США, які є її особистою власністю, а ОСОБА_2 для купівлі даної квартири вніс 18000 доларів США, які є його особистою власністю, набуті до шлюбу, оскільки дані гроші він позичив у його батьків, що підтверджується розпискою від 18 листопада 2020 року. Оскільки придбана ними квартира була в стані « ОСОБА_8 » від забудовника, для проживання в даній квартирі, необхідно було проводити ремонтно-будівельні роботи для її облаштування. Зазначає, що відповідачка жодних грошових коштів не вносила на придбання будівельних матеріалів та оплату виконаних будівельно ремонтних робіт в даній квартирі. Усі ремонтні роботи та придбання будівельних матеріалів проводились виключно за його кошти та кошти його батьків. В даній квартирі в період часу з 19 листопада 2020 року ним за його особисті кошти та кошти його батьків виконано наступні будівельні та ремонтні роботи: бетонна стяжка вартістю 550 Доларів США, газовий котел вартістю 500 Доларів США, тепла підлога вартістю 1150 Доларів США, парове опалення вартістю 900 Доларів США, електропідводка 1350 Доларів США, шпаклювання та покраска стін і стелі вартістю 3 400 Доларів США, встановлення плитки в кухні та коридорі вартістю 950 Доларів США, встановлення плитки у ванній та вбиральній вартістю 980 Доларів США, встановлення ламінату на підлогу вартістю 740 Доларів США, декоративна штукатурка в кухні вартістю 620 Доларів США, відкоси, перегородка вартістю 200 Доларів США, придбання та встановлення дверей вартістю 2200 Доларів США, ванна вартістю 210 Доларів США, унітаз вартістю 140 Доларів США, мийка кухонна з краном вартістю 50 Доларів США, сушка у ванній кімнаті вартістю 120 Доларів США, розетки, вимикачі вартістю 110 Доларів США, карнизи вартістю 30 Доларів США, Домофон вартістю 25 Доларів США, підвіконники вартістю 80 Доларів США, плінтуси вартістю 550 Доларів США. Загальна сума становить 14 855 Доларів США. Також позивачем за зустрічним позовом зазначається, що в даній квартирі встановлено рукомийник, дзеркало, крани, змішувач з душем, які йому позичила його сестра ОСОБА_9 . А також, його батьки позичили відповідачу свої особисті речі: 2 шафи, та кухонний стіл. Вищезазначене майно є невіддільними покращеннями даної квартири, і належать кожному з подружжя відповідно до часток в даній квартирі. Зазначає, що дана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, ст.368 ЦК України. Після повернення відповідачки з Польщі у серпні 2022 року, де вона перебувала з дитиною з березня місяця 2022 року серпень місяць, відповідачка змінила замки на вхідних дверях їхньої спільної квартири, і фактично вигнала його з житла, до квартири не пускає, неодноразово викликала поліцію на нього, зустрічатись з їхньою спільною дитиною відповідачка не дозволяє. 20 вересня 2022 року їхній шлюб розірвано згідно рішення Івано-Франківського міського суду. 28 вересня 2022 року рішенням Івано-Франківського міського суду йому призначено сплату аліментів на їхню дитину 1/4 з доходів, які він сплачує. Вважає, що майно подружжя, придбане в шлюбі, має бути поділене між подружжям згідно чинного законодавства України, у частках, внесених кожним з подружжя, згідно ст.70 Сімейного кодексу. Іншого майна яке є в спільній сумісній власності у них немає. Всі рухомі речі залишаються у власності відповідачки. Жодних претензій та спору щодо рухомого майна, яке придбано ними у шлюбі, і на сьогодення залишається у відповідачки в вищевказаній квартирі, у нього немає. Враховуючи наведене просить суд, поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя прийнято до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, об`єднавши їх в одне провадження.

21.11.2022 року відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 заперечує повністю. Позивач за зустрічним позовом не надав жодного фіскального чеку, які б підтверджували, що саме він чи його батьки придбавали будівельні матеріали для ремонту квартири або підтверджували оплату роботи найманим робітникам. Наведене позивачем не є достовірними доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Зазначає, що вона мала у власності свою квартиру АДРЕСА_3 , яку вона, за Договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2020 року, нотаріально посвідченого, продала за ціною 334 806 грн., що на дану дату становило 14 000 доларів США. Одержані за продаж своєї квартири грошові кошти, вона вклала у придбання нової квартири АДРЕСА_1 , відповідно до нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року та її ремонт. Дана квартира була придбана нею особисто, на кошти, які належали їй особисто та були її особистою приватною власністю. Особистих грошових сум у придбання і ремонт квартири ні чоловік, ні батьки чоловіка не вносили, тому грошових зобов?язань перед бувшим чоловіком вона не несе. Квартира АДРЕСА_1 , є її особистою приватною власністю, де вона проживає разом з малолітньою дитиною. Щодо розписки гр. ОСОБА_6 , то особисто їй про неї стало відомо лише зараз. У договорі купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року ціна, за яку вона купила дану квартиру, визначена прямою вказівкою суми в договорі. Згідно ч.2, п.2.1. Договору «Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 104 850,00 грн., які одержані продавцями від покупця до посвідчення цього Договору. В зустрічному позові зазначено, що вона нібито підтвердила те, що вони разом сплатили за придбану нею квартиру в сумі 32 000 доларів США і, те що позивач ОСОБА_2 проводив ремонтні роботи виключно за свої кошти та кошти його батьків. Зазначені обставини не відповідають дійсності. Позивач суду не надав жодних доказів, які б підтвердили наведене ним у зустрічній позовній заяві. В зустрічному позові позивач зазначає, що вона змінила замки на вхідних дверях квартири та вигнала його з житла. Вона замінила замки на вхідних дверях квартири лише після розірвання шлюбу 20 вересня 2022 року, коли вони з позивачем стали чужі, а до цього часу позивач мав ключі від квартири та вільно заходив у квартиру. Так, без її відома позивач, усе рухоме майно, крім холодильника та пральної машинки, виніс з квартири і забрав собі. Майно: пилосос, духовка, вішалка для одягу, праска, велосипед, сушка для одягу, блендер, знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , саме за цією адресою він і проживає. Позивач зазначає, що він нібито 18.11.2020 року позичив у своїх батьків 18 000 доларів США на придбання квартири. Дана розписка не може бути належним доказом, оскільки взагалі не містить усіх істотних умов. Про цю розписку та нібито позичених грошей в такій сумі в іноземній валюті їй стало відомо лише з зустрічної позовної заяви. Вона вже перебувала у шлюбі з позивачем і він без її згоди позичив таку величезну суму грошових коштів в іноземній валюті, а віддавати потрібно з сімейного бюджету. Позивач порушив вимоги чинного законодавства України, насамперед, ч.3 ст.65 СК України. Вона вважає, що дана розписка з`явилася під час поділу майна подружжя та не може бути належним доказом. Щодо заяви позивача, якою він дав згоду на придбання нею даної квартири за договором купівлі-продажу від 19.11.2020 року, нотаріально посвідченого, за грошові кошти, які належали їй особисто, зазначає, що вона вже місяць перебувала у шлюбі і, для укладення одним із подружжя договорів, зокрема, договору купівлі-продажу квартири, які потребують нотаріального посвідчення, згода другого з подружжя має бути подана нотаріусу письмово, яка нотаріально засвідчується. Така вимога встановлена законодавцем у п.44 абз.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004, в положеннях Цивільного кодексу, Сімейного кодексу та Наказі Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. В заяві про надання згоди на придбання нею квартири, позивач ОСОБА_2 зазначив, що він не має заперечень проти того, щоб умови договору купівлі-продажу визначались дружиною самостійно. Придбана квартира за договором купівлі-продажу від 19.11.2020 року, придбана нею особисто, за грошові кошти, які належали їй особисто та були її особистою приватною власністю. Отже, квартира АДРЕСА_1 , належить їй на праві приватної власності і не є спільним майном подружжя. (ст.57 СК України). На підставі викладеного, просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити, задовольнити вимоги первісного позову.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили суд про задоволення первісного позову. Зустрічний позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали просили суд відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримали з підстав наведених у зустрічній позовній заяві, просили суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду пояснив, що йому відомо, що 19.12.2020 року сторони купили квартиру. Він був у відрядженні, тому 18.11.2020 року грошові кошти у розмірі 18 500 Доларів США сину ОСОБА_2 давала дружина. Наступного дня купили квартиру в новобудові. У квартирі робили ремонт. ОСОБА_11 знала, що вони давали гроші на придбання квартири. З грудня по березень 2021 року проводили ремонт у квартирі. На придбання квартири витратили 32 500 доларів США.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснила, що її син ОСОБА_2 одружившись з ОСОБА_1 , у них народилась дитина. Син ОСОБА_2 пришов до неї з чоловіком та попросив дати гроші, щоб придбати квартиру, оскільки вони хочуть покращити свої житлові умови. Пояснив, що вони мають намір продати квартиру ОСОБА_1 та їм потрібно докласти 18 500 Доларів США. 18.11.2020 вона позичила сину грошові кошти у розмірі 18 500 Доларів США. Квартиру сторони придбали за 32 500 доларів США. З грудня по березень 2021 року сторони робили ремонт в квартирі. Коли почалась війна ОСОБА_1 із сином виїхали в Польщу. Після повернення, ОСОБА_1 поміняла замки в квартирі та сина у квартиру не пустила.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19.06.2019 року ТзОВ «БП ЕКСПЕРТ» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

17.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_1 змінено на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 17.10.2020 року ( а.с.20).

З копії договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., зареєстрованого в реєстрі за №3104 вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_5 передала у власність продала, а ОСОБА_13 прийняв у власність купив квартиру АДРЕСА_3 . Вказана квартира однокімнатна, загальною площею 39,5 кв.м. житловою площею 17,2 кв.м. (п.1 Договору).

Відповідно до п.3 Договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2020 року продаж квартири вчинено за ціною 334 806,00 грн., які грошові кошти продавець одержала від покупця повністю до підписання даного договору. Своїм підписом під цим договором, вона, продавець, підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру ( а.с. 19).

Згідно розписки від 18.11.2020 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_2 та ОСОБА_10 18,5 (вісімнадцять з половиною) тисяч доларів США на придбання квартири по АДРЕСА_4 . Повернути зобов`язується до грудня 2024 року (т.1 а.с.65).

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 , від 19.11.2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чіпко Н.З. та зареєстрована в реєстрі за №1312, ОСОБА_2 надав згоду дружині ОСОБА_5 на купівлю квартири АДРЕСА_1 . Також надав згоду на укладання ( підписання) договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна.

Вищезазначеною заявою ОСОБА_2 підтвердив, що гроші, які витрачаються дружиною на придбання вищезазначеного нерухомого майна є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому він підтверджує, що договір купівлі-продажу вище зазначеного рухомого майна, укладається дружиною в інтересах їхньої сім`ї та на умовах, які попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладання цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню. Він не має заперечень проти того, щоб умови договору купівлі-продажу визначались дружиною самостійно (т.1 а.с.86).

19.11.2020 рок між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чіпко Н.З. та зареєстровано в реєстрі за №1313, відповідно до якого продавець зобов`язується передати квартиру у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї обумовлену грошову суму (п.1.1 Договору). Квартира, що відчужується за даним Договором, розташована за адресою: АДРЕСА_4 (п.1.2 Договору). ,

Згідно п.2.1 Договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року продаж квартири за домовленістю вчиняється за 104 850,00 грн., які одержані продавцями від покупця до посвідчення цього Договору. Ціна продажу відповідає дійсним намірам продавця і покупця. Підписанням даного договору Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру.

З п.4.8 Договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року вбачається, що цей договір укладається за згодою чоловіка покупця, викладеного у вигляді заяви, підпис на якій засвідчено 08.09.2020 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Маєвською М.В. за реєстровим №616, та яка зберігається при примірнику договору, призначеному для зберігання у справах нотаріуса. Цей договір укладається за згодою чоловіка продавця, викладеною у вигляді заяви, підпис на якій засвідчено 19.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чіпко Н.З. за реєстровим №1312 та яка зберігається при примірнику договору, призначеному для зберігання у справах нотаріуса (т.1 а.с.21-22).

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2020 року двокімнатна квартира, загальною площею 69,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 (т.1 а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 17.03.2021 року (т.1 а.с.17).

Згідно довідки №1340 від 15.08.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.13).

Згідно звіту про оцінку майна від 26.08.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_14 ринкова вартість двокімнатної квартири, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 станом на дату оцінки та складання звіту 26.08.2022 року становить 2 305 785,00 грн. (т.1 а.с.29-43).

ОСОБА_2 звертався до Івано-Франківського РУП ГУНП В Івано-Франківській області з приводу заміни його дружиною ОСОБА_5 замків у квартирі, яка була придбана у шлюбі. Відповідно до довідки № 5325 за результатами проведення перевірки від 12.09.2022 року слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП за відсутності даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, відомості до ЄРДР не внесено (т.1 а.с.150).

Із копії розписки ОСОБА_6 від 29.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_7 підтверджує, що 19.11.2020 року одержала 32 000 доларів США, які їй заплатив ОСОБА_2 в приміщенні нотаріальної контори по АДРЕСА_6 за продаж 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_7 , а покупцем ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_2 , який надав згоду на придбання даної картири на ім`я дружини в інтересах сім`ї на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченої ОСОБА_15 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу 19.11.2020 року, зареєстровано в реєстрі за №1313. Дані грошові кошти вона передала ОСОБА_7 (т.1 а.с.85).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.04.2023 року встановлено, що 24.02.2018 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 (у шлюбі не перебував) із ОСОБА_16 (у шлюбі не перебувала), актовий запис 336 (а.с.198-202).

Згідно Запису №1 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.04.2023 року вбачається, що 11.09.2019 року реєстратором Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області внесено запис про розірвання шлюбу на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду №344/19980/18 від 18.03.2019 року.

Із запису №2 повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.04.2023 року встановлено, що 27.01.2023 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внесено запис про внесення/видалення відомостей про розірвання шлюбу на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2021 року справа №344/19980/18.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.04.2023 року встановлено, що 17.10.2020 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 (розлученого) із ОСОБА_1 (у шлюбі не перебувала), актовий запис 1923.

Згідно Запису №1 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.04.2023 року вбачається, що 27.01.2023 року реєстратором Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) свідоцтво Серія № НОМЕР_2 анульоване на підставі: актовий запис 1923 від 17.10.2020 анульовано (а.с.203-205).

Відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Згідно з ч. 1 ст. 39 СК України, недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації у випадках, передбачених статтями 39-41 цього кодексу (ст. 44 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 45 СК України, недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 СК України, якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності. Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

Зазначені правові наслідки застосовуються до особи, яка знала про перешкоди до реєстрації шлюбу і приховала їх від другої сторони і (або) від органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 6 ст. 45 СК України).

У матеріалах справи відсутні докази про завчасну обізнаність про існування перешкод для реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який є недійсним.

За змістом ст. 46 СК України встановлено особливі правові наслідки недійсності шлюбу для особи, яка не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 46 СК України, така особа має право на поділ майна, набутого у недійсному шлюбі, як спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Так, сторонами під час шлюбу набуто у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначений об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину кладовки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 на, окремо від квартири, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину даної кладовки; виділити у власність ОСОБА_5 рухоме майно: холодильник марки Samsung вартістю 16 000 грн.; пральну машину марки LG вартістю 11 000 грн., на загальну суму 27 000 грн.; виділити у власність ОСОБА_2 рухоме майно: духовку вартістю 14 000 грн., пилосос Roventa вартістю 11 000 грн., вішалку для одягу вартістю 600 грн., праску марки Filips вартістю 1 500 грн., велосипед марки Cube 2019 вартістю 14 000 грн., сушку для одягу у ванні вартістю 2 500 грн., блендер марки Filips вартістю 1 500 грн., на загальну суму 45 100 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 різницю вартості переданого відповідачу ОСОБА_2 майна в сумі 9 050 грн.

Згідно статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що вона мала у власності свою квартиру АДРЕСА_3 . Квартира однокімнатна, загальною площею: 39,5 кв.м., житловою площею: 17,2 кв.м. яку вона за Договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2020 року, нотаріально посвідченого, продала за ціною 334 806 гривень, що на дану дату становило 14 000 доларів США. Одержані за продаж своєї квартири грошові кошти вона вклала у придбання та ремонт нової квартири АДРЕСА_1 .

Однак, належних та допустимих доказів про те, що кошти, які були отримані ОСОБА_1 від продажу квартири, яка була її особистою приватною власністю, витрачені на придбання спірної квартири суду не надано.

В той же час, Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.11.2020 року укладений за згодою ОСОБА_2 за гроші, які є спільною сумісною власністю, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 19.11.2020 року та стороною позивача не спростовано.

Також, позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо придбання сторонами кладовки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , та рухомого майна: холодильника марки Samsung, пральної машини марки LG, духовки, пилососа Roventa, вішалки для одягу, праски марки Filips, велосипеда марки Cube, сушки для одягу у ванні та блендеру марки Filips та їх вартості.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. В той же час, зустрічний позов є обґрунтованим, враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 є об`єктом спільної сумісної власності, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток сторонами не надано, а тому слід визнати за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Розподіл судових витрат провести відповідно до норм ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12405 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 06 червня 2023 року