КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/3158/21 Головуючий у суді першої інстанції - Василишина В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Лисогора Олега Анатолійовича, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Державного підприємства «СЕТАМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсними електронних торгів, незаконними документів, виданих за наслідками цих торгів, їх скасування, а також про скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Лисогора О.А., АТ «Райффайзен Банк», ДП «СЕТАМ», ТОВ «КАН-СТАЙЛ» про визнання недійсними електронних торгів, незаконними документів, виданих за наслідками цих торгів, їх скасування, а також про скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, який мотивувала тим, що 08 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/2548/81/56471, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі - 60 900 доларів США строком до 08 червня 2027 року зі сплатою 12,500 % річних.

У рахунок забезпечення виконання зобов`язання 08 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Галущенко Т.А., зареєстрований у реєстрі за № 2446, предметом якого є нерухоме майно- трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , що належить майновому поручителю на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 26 березня 2007 року на підставі рішення виконкому Броварської міської ради від 13 березня 2007 року № 126, зареєстрованого у Броварському бюро технічної інвентаризації 26 березня 2007 року за реєстровим номером № 18286332 у книзі № 24/8 за номером запису № 9000.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року у справі № 754/1035/15-ц стягнуто з позичальника на користь кредитора грошові кошти у розмірі - 90 772 долари США, що за курсом НБУ станом на 07 листопада 2015 року становило 1 313 541, 17 грн.

Крім того, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року у справі № 361/13/18 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації 809 000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 04 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60473643 з виконання виконавчого листа, виданого у справі № 361/13/18 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у межах якого приватним виконавцем ініційовано процедуру реалізації предмета іпотеки на електронних торгах (номер лоту № 465867), що були проведені 09 березня 2021 року ДП «СЕТАМ» переможцем електронних торгів з реалізації предмета іпотеки стало ТОВ «КАН-СТАЙЛ».

17 березня 2021 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лисогором О.А. здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КАН-СТАЙЛ» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57130953 від 17 березня 2021 року.

Позивач вважає, що зазначені електронні торги проведені з істотним порушення чинного законодавства та їх результати підлягають визнанню недійсними з огляду на наступне. У спірній квартирі з 14 травня 2011 року зареєстрована та проживає неповнолітня дитина позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3 метою отримання дозволу на реалізацію квартири через прилюдні торги, в якій проживає дитина, приватний виконавець до органу опіки та піклування не звертався.

Разом з тим, відповідно до статуї 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином, приватний виконавець Голяченко І.П., ДП «СЕТАМ» та приватний нотаріус Лисогор О.А. фактично проігнорували законодавчу імперативну вимогу щодо необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування у разі вчинення правочину щодо майна, яким користується дитина.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати недійсними електронні торги, що проведені ДП «СЕТАМ» 09 березня 2021 року з реалізації лоту № 465867, а саме квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 60473643;

- визнати незаконними та скасувати протокол № 529087 про проведення електронних торгів, що сформований за результатами проведення ДП «СЕТАМ» торгів з реалізації лоту № 465867, а саме квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 604736493;

- визнати незаконним та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки від 16 березня 2021 року, що складений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. у виконавчому провадженні № 60473643 щодо реалізації лоту № 465867, а саме квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, серія та номер: 449, що видане 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лисогором О.А.;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57130953 від 17 березня 2021 року, що прийняте приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лисогором О.А.,

- а також скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «КАН-СТАЙЛ» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, номер запису про право власності 41025964);

- поновити запис про її право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що поза увагою суду залишилось те, що реалізація спірної квартири на електронних торгах відбулась без погодження з органом опіки та піклування, а відтак і те, що реєстрація права власності відбулась у відсутності необхідних документів та з порушенням в сфері державної реєстрації.

Апелянт наголошує, що на момент проведення реалізації предмету іпотеки був чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника або у його власності немає іншого нерухомого майна, а також загальна площа нерухомого житлового приміщення не перевищує 140 кв.м. для квартири.

Посилається, що іншого нерухомого майна у її власності немає, а матеріали справи не місять її згоди на реалізацію майна, відтак квартиру реалізовано поза її волею, а судом прийнято необґрунтоване рішення про відмову у задоволення її позовних вимог.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

27 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «Райффайзен Банк» - Лозіної О.Ю., відповідно до якого вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, прийнятим при повному дослідженні всіх обставин справи, а доводи апеляційної скарги не вмотивованими.

Так, представник банку вказує, що відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/336/20 від 21 вересня 2020 року, що в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Голяченка І.П. та зобов`язано останнього здійснити дії по виведенню іпотечного майна - спірної квартири - на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» без отримання погодження від органу опіки та піклування.

Вказує, що реєстрація малолітньої особи у спірній квартирі відбулась після укладення договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя, тому вказана обставина не може бути підставою для задоволення позовних вимог в даній справі.

Представник ОСОБА_5 звертає увагу, що зміни підстав чи уточнення позову ОСОБА_1 не заявлялось, а тому її посилання в апеляційній скарзі на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виходить за меж підстав позовних вимог та не може враховуватись судом при вирішенні апеляційної скарги.

У відзиві представник банку просить відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Хомік Є.М. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник ТОВ «Кан-Стайл» - Білоцерківець Ю.С. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Також просить не приймати до уваги доводи апеляційної скарги щодо недотримання приватним виконавцем при вчиненні виконавчих дій спрямованих на реалізації іпотечного майна вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дані доводи не були підставою звернення до суду із вказаної скаргою на дії приватного виконавця, що фактично позбавило їх подати відповідні заперечення та докази на спростування доводів позивача. А крім того просить врахувати, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у справі №361/3336/20 визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Голяченка І.П. в частині не передачі на прилюдні торги вище вказаної квартири позивачки, яка була предметом іпотеки та зобов`язано здійснити дії по виведенню іпотечного майна квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» без отримання погодження від органу опіки та піклування. При цьому звертає увагу, що ОСОБА_1 була учасником розгляду вказаної справи та не оскаржувала дану ухвалу суду , фактично погодившись із нею. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 08 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/2548/812/56471, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі - 60 900 доларів США 00 центів на термін по 08 червня 2027 року та зі сплатою 12,500 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А., зареєстрований в реєстрі за номером 2446. Відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею - 102,5 кв.м., житловою - 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року, що набрало законної сили 24 листопада 2015 року, у справі № 754/1035/15-ц позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/2548/812/56471 від 08 червня 2007 року у розмірі 90772 долари 72 цента США, що за курсом НБУ станом на 07 листопада 2015 року становить 1 313 541 грн 17 коп., а також вирішено питання про стягнення судових витрат.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року, що набрало законної сили 07 грудня 2018 року, у справі № 361/13/18 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/2548/81/56471 від 08 червня 2007 року та згідно з договором іпотеки від 08 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2446 у сумі 33101 доларів США 58 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 885133 грн. 97 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого

26 березня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 13 березня 2007 року за № 126 шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі - 809 000 грн 00 коп., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

На підставі вищевказаного рішення суду 19 грудня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 361/13/18 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який пред`явлено до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 04 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 361/13/18 від 04 листопада 2019 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 04 листопада 2019 року накладено арешт на квартиру, загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. від 05 грудня 2019 року описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звертався до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., в якій просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. щодо не проведення дій по визначенню вартості майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 ; - не здійснення дій по виведенню іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому статтею 61 Законом України «Про виконавче провадження»; - зобов`язати приватного виконавця Голяченка І.П.: - визначити ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 60473643; - здійснити дії по виведенню іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 60473643, на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» без отримання погодження від органу опіки та піклування.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у справі №361/3336/20, що набрала законної сили 07 жовтня 2020 року, скаргу задоволено та визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П.: - щодо не проведення дій по визначенню вартості майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 ; - не здійснення дій по виведенню іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому статтею 61 Законом України «Про виконавче провадження»; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П.: - визначити ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 60473643; - здійснити дії по виведенню іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 60473643, на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» без отримання погодження від органу опіки та піклування.

29 грудня 2020 року приватним виконавцем сформовано та направлено до ДП «СЕТАМ» заявку про примусову реалізацію описаного та арештованого майна боржника, а саме предмета іпотеки.

Відповідно до протоколу № 529087 09 березня 2021 року ДП «СЕТАМ», проведено електронні торги по лоту № 465867 з реалізації трикімнатної квартири, загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна визначена у розмірі - 647 200 грн. 00 коп., ціна продажу - 996 688 грн. 00 коп. Переможцем торгів визначено ТОВ «КАН-СТАЙЛ», підстава визначення переможця - найвища цінова пропозиція.

16 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. складено акт про реалізацію предмета іпотеки у рамка виконавчого провадження № 60473643.

З матеріалів справи також вбачається, що 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лисогором О.А. на ім`я ТОВ «КАН-СТАЙЛ» видано свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, зареєстроване у реєстрі № 449.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 квітня 2021 року (номер інформаційної довідки: 251243106) квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ТОВ «КАН-СТАЙЛ», підстава реєстрації свідоцтво про придбання майна з електронних торгів від 17 березня 2021 року, зареєстроване у реєстрі № 449, видане приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лисогором О.А. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 57130953 від 17 березня 2021 року, приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Лисогор О.А.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б могли свідчити про порушення порядку проведення електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів з реалізації нерухомого майна.

Обґрунтовуючи зазначений висновок суд першої інстанції вказав, що підставою позову, тобто обставиною, якою обґрунтовувала позовні вимоги

ОСОБА_1 зазначено відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірної квартири, враховуючи реєстрацію у спірній квартирі з 14 травня 2011 року дитини позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві народилася ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 06-15/34-30 від 06 квітня 2021 року, виданої Центром обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 травня 2011 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначив, що договір іпотеки укладений 08 червня 2007 року, дата народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація ОСОБА_4 до спірної квартири проведена 14 травня 2011 року.

Таким чином, факт народження та реєстрації у переданій в іпотеку квартирі після укладення договору іпотеки не має юридичного значення для виконання при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості з боржника та вчиненні дій щодо реалізації арештованого майна через електронні торги. Має значення лише факт відсутності у дітей права власності чи права користування цією квартирою на момент укладення договору іпотеки. Доказів, які б свідчили, що позивач зверталася до іпотекодержателя із заявою про надання згоди на реєстрацію дитини у спірній квартирі після укладення договору іпотеки, а також отримала таку згоду до суду надано не було.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що дії приватного виконавця щодо реалізації спірного майна є неправомірними, оскільки не враховано, що у квартирі яка була передана на реалізації приватним виконавцем, проживає та зареєстрована з 14 травня 2011 року неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак приватним виконавцем всупереч положенням Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не отримано дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірної квартири, що свідчить про порушення норм чинного законодавства при проведенні торгів та подальшого укладення договору купівлі-продажу за наслідками проведених торгів, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

Отже, предметом розгляду у цій справі є дії приватного виконавця щодо передачі предмета іпотеки - спірного майна на реалізацію з прилюдних торгів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5) (в редакції, чинній на час проведення електронних торгів) № 2831/5.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації. Правила ж проведення електронних торгів визначені Порядком № 2831/5.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Звернення стягнення на заставлене майно регулюється статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника, оцінка майна боржника регулюється статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація майна, на яке звернено стягнення, регулюється статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 2831/5 електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

За загальним правилом (частина перша статті 62 цього Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Разом із тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 57 цього Закону) здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначених статтею 58 цього Закону. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до вищенаведених правових норм приватний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавець укладає відповідний договір.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14 також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що спірне майно було передано приватним виконавцем на реалізацію ДП «СЕТАМ» фактично на виконання ухвали Броварського міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року у справі №361/3336/20 та з дотриманням вимог закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанцій з огляду на таке.

Щодо доводів скаржника про те, що при передачі спірного майна на реалізацію приватним виконавцем надано неправдиву інформацію про характеристики об`єкта нерухомості, зокрема, про відсутність в ньому проживаючих та зареєстрованих неповнолітніх осіб, та не отримано дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірного будинку, колегія суддів виходить з наступного.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.

Захист відповідних прав дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14 (провадження № 6-2940цс15). Цей висновок зводиться зокрема до того, що сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Також чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того, чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61-29000св18) та від 08 червня 2021 року в справі № 607/8145/18 (провадження № 61-6249св20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців. Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду, державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, шо ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві народилася ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 . Відповідно до довідки № 06-15/34-30 від 06 квітня 2021 року, виданої Центром обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 травня 2011 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 будучи іпотекодавцем вчинила дії щодо реєстрації дитини у 2011 році після укладення договору іпотеки , при цьому згоди іпотекодержателя на вчинення вказаних дій не отримувала, обтяживши тим самим предмет іпотеки без годи іншої сторони.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що потрібно враховувати принципи справедливості, добросовісності та розумності як загальні засади цивільного законодавства у правовідносинах, на які поширювалися норми Закону України «Про іпотеку».

Справедливість, добросовісність та розумність є загальною засадою цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Виходячи із аналізу правових норм, закріплених у ЦК України, поняття "добросовісність" ототожнюється із поняттям "безвинність" і навпаки, "недобросовісність" із "виною". Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Розглядаючи поняття розумності як принципу здійснення суб`єктивних цивільних прав потрібно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Справедливість є однією з основних засад права та вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема у рівності всіх перед законом (третій та четвертий абзаци пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Таке тлумачення пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить про те, що дії іпотекодавця ОСОБА_1 щодо реєстрації в іпотечній квартири дитини без погодження із іпотекодержателем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що в подальшому призводить до додаткового обтяження вказаного майна в частині порядку реалізації іпотекодержателем його прав на реалізації предмету іпотеки, суперечить принципу справедливості, розумності та добросовісності, призведе до унеможливлення задоволення іпотекодержателем вимог за відповідним договором.

Подібне тлумачення є несумісним із призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань і суперечить принципам розумності, справедливості та рівності сторін.

Вимога іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірною та пов`язана з невиконанням/неналежним виконанням позичальником основного кредитного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження за існування відповідних обставин, зокрема, невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, що призвело до існування простроченої заборгованості, не свідчить про порушення іпотекодержателем принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, іпотекодавець, зареєструвавши у іпотечній квартирі малолітню дитину, без відповідної згоди іпотекодержателя діяв всупереч умов укладеного ним договору іпотеки, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення боржника до банку з відповідною заявою. Реєстрація у квартирі малолітньої дитини відбулася пізніше моменту укладення самого договору іпотеки. Тому такі дії ОСОБА_1 є недобросовісними і такими, що порушують умови договору іпотеки.

Отже, доводи скаржника про порушення приватним виконавцем норм законодавства в частині передачі спірного майна на реалізацію без отримання згоди органу опіки та піклування є безпідставними.

Щодо доводів скаржника про те, що передача майна на реалізацію була здійснена з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 вказаного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Тобто, цим Законом чітко передбачені умови, за яких застосовується мораторій та підстави, які виключають його застосування, зокрема: без згоди власника, якщо нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Наявність хоча б однієї з вказаних підстав виключає заборону звернення стягнення на майно.

Разом із тим, звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 не обґрунтовувала свої вимоги порушенням виконавцем вимог вище вказаного закону.

Крім того, питання щодо дотримання норм вказаного Закону повинно бути враховано саме при ухвалення відповідного рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, Броварський міськрайонний суд Київської області, ухвалюючи 06 листопада 2018 року заочне рішення у справі № 361/13/18 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнив. В рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/2548/81/56471 від 08 червня 2007 року та згідно з договором іпотеки від 08 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2446 у сумі 33101 доларів США 58 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 885133 грн. 97 коп. звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 та визначив відповідно і порядок його виконання - шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі - 809 000 грн. 00 коп., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Крім того, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у справі №361/3336/20, що набрала законної сили 07 жовтня 2020 року, скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та серед іншого зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. здійснити дії по виведенню іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 60473643, на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» без отримання погодження від органу опіки та піклування.

На момент вчинення вказаних виконавчих дій приватним виконавцем вище вказані судові рішення не були скасовані.

Виходячи із зазначеного, вказані обставини, виключають застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв