Справа № 464/3968/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/779/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/869/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами:

-ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 21 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 березня 2023 року;

-ОСОБА_3 , представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 21 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 березня 2023 року;

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (в подальшому «Страховик»), у якому просив стягнути на його користь:

-з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - 61 835 грн. 89 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП;

-з ОСОБА_4 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також просив стягнути зі згаданих відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.12.2020 року у м. Львові на перехресті вулиць Стрийська-Мікльоша в результаті зіткнення автомобілів марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), винним у якій постановою Сихівського районного суду міста Львова від 08.02.2021 року визнано ОСОБА_4 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності № 123060003 була застрахованою страховою компанією - ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», до якої позивач і звернувся з метою отримання страхового відшкодування.

З метою визначення реальної вартості відновлювальних робіт по ремонту автомобіля позивач звернувся до експерта ОСОБА_5 , згідно висновку якого від 25.01.2021 року №17 вартість матеріального збитку (без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), матеріалів та ремонтно-відновлювальних робіт) становить 61 835 грн. 89 коп., однак Страховик в добровільному порядку відмовляється сплачувати наведену суму, а тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., покликаючись на те, що йому спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Зокрема, в розпал епідемії коронавірусу він змушений був користуватись громадським транспортом, що додатково створювало дискомфорт, порушення усталеного способу життя, знижувало працездатність та наражало на ризик захворіти хворобою Covid 19 (а.с. 1-12).

Оскаржуваним рішенням від 21 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 :

-61 835 грн. 89 коп. матеріальної шкоди;

-992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору;

-3 000 грн. витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю (том 1, а.с. 186-193).

Додатковим рішенням суду від 09 березня 2023 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 6 048 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а з ОСОБА_4 96 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 2, а.с. 92-94).

Вищезгадані рішення та додаткове рішення оскаржили представники, як позивача, так і Страховика.

Представник позивача просить рішення суду від 21 лютого 2023 року в частині вирішення питання про відшкодування моральної шкоди скасувати та задовольнити його позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду в цій частині обставинам справи.

Вважає, що суд «неналежно оцінив розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення» з відповідача ОСОБА_4 .

Також представник позивача просить скасувати додаткове рішення суду від 09 березня 2023 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 23 600 грн. та 5 % від ціни позову: також покликаючись на невідповідність висновків суду у цій частині.

Вважає помилковими висновки суду стосовно того, що дана справа є малозначною та незначної складності, оскільки по такій категорії справ є велика судова практика, а тому написання позовної заяви (6 400 грн.) не потребувало додаткових зусиль та знань (том 2, а.с. 76-81).

Представник Страховика просить рішення суду від 21 лютого 2023 року в частині задоволення позовних вимог до Страховика скасувати і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, покликаючись на порушення норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що позивач звернувся до Страховика з заявою про страхове відшкодування лише 27.07.2022 року, тобто поза межами річного строку з моменту ДТП, що у відповідності до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Вважає, що пошкоджений в ДТП автомобіль позивача був оглянутий в межах встановленого законом строку (10 робочих днів з дня отримання страховиком повідомлення про ДТП), а тому вважає, що у позивача були відсутні підстави та право самостійно обирати експерта, а відтак відсутнє право на відшкодування витрат за проведення такої експертизи (том 2, а.с. 61-64).

Також представник Страховика просить скасувати додаткове рішення суду від 09 березня 2023 року в частині стягнення зі Страховика на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити позивачу у стягненні згаданих судових витрат зі Страховика, покликаючись на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду в цій частині (том 2, а.с. 92-94).

Ухвалами Львівського апеляційного суду від 27 березня 2023 року та від 04 і 17 квітня 2023 року (які отримані апелянтами або представниками останніх 30 березня 2023 року та 15 і 19 травня 2023 року; а.с. 126-132) відкрито апеляційні провадження за вищезгаданими апеляційними скаргами, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (том 2, а.с. 74, 85, 113).

Ознайомившись з вищезгаданими апеляційними скаргами представник позивача подав до суду Відзив на апеляційну скаргу Страховика, у якому просить відмовити згаданому апелянту у задоволенні поданої ним апеляційної скарги на рішення суду від 21 лютого 2023 року (том 2, а.с. 114-118).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-17.12.2020 року у м. Львові в результаті зіткнення автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (позивача) та автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 (цивільно-правова відповідальність якого за полісом обов`язкового страхування була застрахованою у ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») мала місце ДТП, в результаті якої згадані автомобілі отримали механічні пошкодження і винним у якій постановою Сихівського районного суду міста Львова від 08.02.2021 року визнано ОСОБА_4 (том 1, а.с. 14);

-23.12.2020 року ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було зареєстровано пояснення ОСОБА_2 (позивача), як потерпілого в ДТП (том 1, а.с. 80);

-11.01.2021 року представниками ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було оглянуто пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 (позивача), про що складено Акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) (том 1, а.с. 120);

-за наслідками ДТП співробітниками поліції протокол про порушення Правил дорожнього руху України за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було складено також і на позивача ОСОБА_2 , однак постановою Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/7469/20 від 08.04.2022 року провадження у згаданій справі про адміністративне правопорушення було закрито - за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (том 1, а.с. 15);

-27.07.2022 року (тобто після винесення судом 08.04.2022 року вищезгаданої постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП) позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (том 1, а.с. 99-102), однак згаданий відповідач відмовив йому у такій виплаті з посиланням на неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту настання ДТП;

-01.09.2022 року позивач звернувся з даним позовом до суду, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, винним у ДТП 17.12.2020 року був саме відповідач ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого (як водія автомобіля «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 ) була застрахованою у ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»: наведена обставина апелянтами належними та допустимими доказами не спростована (ст. 1166 ЦК України), а також не доведено того, що шкоди водієм згаданого автомобіля було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Страховику щонайпізніше вже 23.12.2020 року було відомо про ДТП, яка мала місце 17.12.2020 року, і його працівники 11.01.2021 року здійснили огляд пошкодженого автомобіля позивача.

В той же час, Страховиком жодних дій на виконання взятих на себе за полісом обов`язкового страхування зобов`язань вжито не було (як то: оцінки заподіяних в ДТП позивачу збитків, роз`яснень останньому необхідності подачі Страховику відповідного переліку документів для отримання страхового відшкодування тощо): відповідних доказів згаданим відповідачем до суду подано не було і матеріали справи таких доказів не містять.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність позивачем тієї обставини, що останнім здійснено всіх розумних заходів, які залежали саме від нього, для отримання страхового відшкодування і річний строк ним пропущено через незалежні від нього причини (а саме: складення поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення також і на позивача, в діях якого не було складу правопорушення, що було встановлено в ході тривалого розгляду справи про адміністративне правопорушення у судах), а відтак до вірного висновку про те, що позивач має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховика цивільно-правової відповідальності водія автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як джерела підвищеної небезпеки, яке і заподіяло цю шкоду.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (яка вже існувала на час звернення позивача до суду з даним позовом і на яку міститься посилання у його Відповіді на відзив Відповідача 2; том 1, а.с. 171), однак ця правова позиція (як стверджується матеріалами справи) ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» була проігнорованою.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем було подано до суду Висновок № 17 судової автотоварознавчої експертизи від 25.01.2021 року, складений на його замовлення, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 (позивачу), становить 61 835 грн. 89 коп. (том 1, а.с. 31-51).

Незважаючи на те, що представниками Страховика 11.01.2021 року проводився огляд вищезгаданого автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на що Страховик, як відповідач, неодноразово звертає увагу, як у Відзиві на позов (том 1, а.с. 117-122), так і у доводах апеляційної скарги), свого висновку про вартість матеріального збитку до суду він так і не подав, так само, як і не подав жодних контррозрахунків, які б спростовували правильність розрахунків, які наведені у вищезгаданому Висновку № 17 судової автотоварознавчої експертизи від 25.01.2021 року. Відтак, доводи апеляційної скарги Страховика, які ставлять під сумнів розмір матеріального збитку, визначений у Висновку № 17 судової автотоварознавчої експертизи від 25.01.2021 року, а також заперечують необхідність проведення такої експертизи (та, відповідно, і стягнення з відповідача вартості проведення цієї експертизи) до уваги прийматися не можуть.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення суду від 21.02.2023 року до задоволення не підлягає.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана (зокрема) фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (за загальним правилом).

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9).

Як вбачається з вищезгаданої постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (на яку посилався саме позивач), Велика Палата Верховного Суду розмір моральної шкоди у 1 000 грн. (фактично за аналогічних обставин) визнала обґрунтованим та співмірним.

З урахуванням наведеного колегія суддів також приходить до висновку про те, що присуджений до стягнення на користь позивача розмір моральної шкоди відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, а тому залишає оскаржуване рішення про стягнення на користь позивача 1 000 грн моральної шкоди без змін, а апеляційну скаргу останнього в цій частині без задоволення.

ЦПК України також встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

До суду першої інстанції представником позивача було подано Заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу про стягнення з відповідачів на користь позивача 23 600 грн. витрат на правову допомогу адвоката та 5 % ціни позову (том 1, а.с. 195-197).

Страховик подав до суду письмові Заперечення на вищезгадану заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій просить відмовити позивачу у стягненні на його користь витрат на правничу допомогу, покликаючись на неспівмірність розміру заявлених до стягнення цих витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також на відсутність доказів про понесення позивачем згаданих витрат (том 2, а.с. 1-8).

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Таким чином, доводи апеляційної скарги Страховика про відсутність у матеріалах справи доказів про вже проведену позивачем проплату згаданих витрат до уваги прийматися не можуть.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Як вбачається з ордера ОСОБА_2 на надання правничої допомоги адвокатом Кулебою В.М., договір про надання такої допомоги між згаданими позивачем та адвокатом було укладено ще 17.12.2020 року, однак цей договір (його копію вкрай низької якості; том 1, а.с. 198-199) було подано до суду лише 28.02.2023 року, тобто вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення від 21.02.2023 року.

У самому тексті Договору про надання правничої допомоги від 17.12.2020 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів констатує, що до самого завершення розгляду даної справи судом першої інстанції у відповідачів та їхніх представників була відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Кулебою В.М. та його клієнтом, позивачем ОСОБА_2 , щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, колегія суддів приходить до висновку про те, що з урахуванням критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ці витрати у заявленому розмірі підлягають зменшенню з 23 600 грн. до 8 000 грн., що (на переконання колегії суддів) відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам по справі, які пов`язані з наданням позивачу професійної правничої допомоги, в їх сукупності та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги (як позивача, так і відповідача) на нього, доводи яких не спростовують висновків додаткового рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів 61 835 грн. 89 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди: разом 81 835 грн. 89 коп.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 81 835 грн. 89 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 81 835 грн. 89 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , та апеляційні скарги ОСОБА_3 , представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 21 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 березня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 05 червня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.