Справа № 274/1933/23
Провадження № 2/0274/816/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"30" листопада 2023 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Хуторної І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Дерманської О.В.,

учасники справи, присутні в судовому засіданні:

позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Назаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

28.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій, збільшивши позовні вимоги (а.с. 96-98), просить:

- визнати, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 фактично прийняла у спадщину спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлової квартири, яка розташовувана за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вступу у володіння, утримання та користування (управління) спадковим майном, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача

Позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала в місті Бердичів Житомирської області. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина та єдиним спадкоємцем за законом є позивачка.

У померлої на день смерті, залишилось спадкове майно у вигляді житлової квартири (комунальної) розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 19,8 кв. м.

Проте, оформити у спадок усе майно у позивача не видалося можливим, оскільки 1/2 частина зазначеного спадкового майна належала на праві власності померлій матері позивача, а інша 1/2 частина спадкового майна належить на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Померла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя мешкали у спадковій квартирі разом. ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання.

ОСОБА_2 після ОСОБА_3 за життя не оформила спадщину, як того вимагало законодавство, проте фактично вступила в даний спадок і володіла 1/2 частини спадкової квартири.

Інших спадкоємців, окрім померлої ОСОБА_2 , на 1/ 2 частину спадкової квартири, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 немає.

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на часку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на позовну заяву не надходив.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 03.04.2023 позовна заява залишена без руху.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви ухвалою судді від 28.04.2023, позовна заява залишена без руху повторно через несплату судового збору у повному розмірі.

Ухвалою судді від 18.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження.

У підготовчому засіданні 05.09.2023 позивачка уточнила позовні вимоги, доповнивши позовну заяву ще однією позовною вимогою (а.с. 96-98).

Ухвалою суду від 05.09.2023 позовна заява зі збільшеними позовними вимогами залишена без руху, через несплату судового збору у повному розмірі.

Ухвалою суду від 12.09.2023 позовна заява зі збільшеними позовними вимогами прийнята до розгляду.

Ухвалою суду від 10.10.2023 закрито підготовче провадження.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила задовольнити. Пояснила, що вона із матір`ю проживали у Овсієнко Палагії після приїзду у м. Бердичів. Після того, як вони виселились від ОСОБА_3 , вони продовжували із нею спілкуватися, допомагали їй. Мати доглядана ОСОБА_3 до смерті. ОСОБА_3 її матері ОСОБА_4 не була родичкою. Був укладений договір довічного утримання за яким ОСОБА_3 відчужила матері частку квартири. Проте 1/2 частка комунальної квартири, а фактично це пів кімнати, не може бути оформлена.

Представник позивачки, адвокат Назаренко І.С. підтримала позов.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1994, комунальна квартира у АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до договору довічного утримання від 18.07.1994 року ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 частку квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язалася здійснювати догляд за ОСОБА_3 (а.с. 63-64)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Бердичеві, що вбачається із свідоцтва про смерть (а.с. 18).

Спадкова справа до майна ОСОБА_3 не була заведена, що доводиться повідомленням державного нотаріуса від 05.09.2023 (а.с. 76).

Відповідно до свідоцтва про смерть - ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 (а.с. 10), яка на день смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, )

Із матеріалів спадкової справи до майна ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавиці на підставі договору довічного утримання від 18.07.1994 (а.с. 71).

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожна пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали спільно у АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 доглядала до смерті ОСОБА_3 та після її смерті ОСОБА_8 залишилася проживати у тій квартирі до кінця свого життя.

Норми права застосовані судом, аналіз доводів сторін, висновки суду

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померло

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то до спадкових правовідносин після її смерті застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (стаття 530 ЦК УРСР).

Згідно із ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявні у справі докази не доводять, що спадкодавець позивачки - ОСОБА_2 була спадкоємцем за законом чи заповітом після померлої ОСОБА_3 .

Судом не встановлено, що ОСОБА_2 належала до будь-якої із двох черг спадкування за законом, що визначено ст.ст. 529-530 ЦК УРСР, або ж мала право на спадкування в порядку ст. 531 ЦК УРСР.

Доказів, що ОСОБА_3 склала заповіт, яким би частку квартири АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 також не здобуто.

Крім того, положеннями Цивільного кодексу в редакції, що була чинною на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 , не передбачалося спадкування особами, які проживали разом зі спадкодавцями однією сім`єю не менше 5 років, як це передбачено статтею 1264 ЦК України, що діє з 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України судом можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються виключно такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав заявника та за умови, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Позивачкою у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_3 проживали спільно та після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 володіла квартирою АДРЕСА_2 .

Проте, відсутні законні підстави встановлювати судовим рішенням фактичне прийняття спадщини ОСОБА_2 після ОСОБА_3 .

Встановлення факту, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 фактично прийняла у спадщину спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлової квартири, яка розташовувана за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вступу у володіння, утримання та користування (управління) спадковим майном, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 для позивачки не матиме жодного правового значення. ОСОБА_2 не мала будь-якого права на спадкування після ОСОБА_3 .

Тому, у задоволення позову, в частині встановлення факту прийняття спадщини, належить відмовити.

Суд також відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Прав на частку квартири, яка належала ОСОБА_3 на час смерті - ОСОБА_2 не набула в порядку спадкування. Відповідно, позивачка не має права успадковувати після ОСОБА_2 того, чого остання не набула.

Отже, суд повністю в задоволенні позову відмовляє, як безпідставного.

Розподіл судових витрат

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовив, а Бердичівська міська рада Житомирської області про судові витрати не заявляла, підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивачка - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач - Бердичівська міська рада Житомирської області, місцезнаходження за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, пл.Центральна, 1, .

Повний текст рішення складено 05.12.2023.

Суддя І.Ю. Хуторна