РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 335/8098/22

Провадження № 2-о/317/39/2023

29 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Кобець К.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Карчевського С.О., представника заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Прінь В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 (в особі представника адвоката Карчевського С.О.) звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Грозний, Чеченської Республіки Російської Федерації на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування вимог заяви вказано, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Грозний Чеченської Республіки РФ. У 1966 ОСОБА_1 зі своєю мамою ОСОБА_2 переїхали на постійне місце проживання до України у місто Запоріжжя. 04.02.1981 року був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. У 1983 році ОСОБА_1 закінчив ГПТУ № 9 міста Запоріжжя та пішов працювати крановим машиністом на завод Дніпроспецсталь, звільнився з якого 30.05.1986 року. З 01.10.1986 року по 13.01.1988 року працював у Запорізькому обласному рибному оптово-роздрібному об`єднанні «Запоріжриба». З 04.02.1981 по 04.11.1983 та з 22.01.1986 по 20.10.1989 місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . З листопада 1989 по 2006 заявник постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 . З 23.02.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку у Запорізькому територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) як бездомна особа. На цей час заявник тимчасово, без реєстрації місця проживання, проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВВС міста Запоріжжя, ОСОБА_1 був втрачений. 23.03.2021 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Запорізького РС Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про можливість надання йому громадянства України і паспорту громадянина України, проте отримав відмову, з якої вбачається, що для отримання паспорта громадянина України необхідно встановити факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року та 13 листопада 1991 року в судовому порядку.

Іншого шляху, аніж встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року і станом на 13 листопада 1991 року не має з огляду на наявність відмови УДМС. Встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшого отримання паспорта громадянина України.

Представником заінтересованої особи надано пояснення на заяву, в якій зазначено, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 перебував в громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВВС міста Запоріжжя від 04.02.1981. Крім того було встановлено, що з 04.02.1981 по 04.11.1983 та з 22.01.1986 по 20.10.1989 місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Проте в заявника відсутні будь-які документальні докази, які б підтверджували факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991. Враховуючи це, представник заінтересованої особи заперечує проти задоволення заяви (а.с.29-33).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник заяву підтримали в повному обсязі, просили встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги заяви обґрунтованими.

Так, судом встановлено, що згідно довідки про встановлення особи, наданої ОСОБА_1 , станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВВС міста Запоріжжя від 04.02.1981 (а.с.6).

У 1983 році ОСОБА_1 закінчив ГПТУ № 9 міста Запоріжжя та пішов працювати крановим машиністом на завод Дніпроспецсталь, звільнився з якого 30.05.1986 року, що підтверджується копією особової картки (а.с.7).

З 01.10.1986 року по 13.01.1988 року заявник працював у Запорізькому обласному рибному оптово-роздрібному об`єднанні «Запоріжриба», що вбачається з архівного витягу, виданого 27.08.2020 №04-21/Б-334 Архівним управлінням Запорізької міської ради (а.с.8).

Згідно довідки, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, з 04.02.1981 по 04.11.1983 та з 22.01.1986 по 20.10.1989 місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Актом постійного проживання на території України встановлено, що з листопада 1989 по 2006 заявник постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

З огляду на наявність відмови УДМС (а.с.11-12), іншого шляху, аніж встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року і станом на 13 листопада 1991 року не має. Встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшого отримання паспорта громадянина України.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в центрі обліку бездомних осіб (а.с.13).

Згідно заяви ОСОБА_2 , яка є матір`ю заявника, вона підтверджує, що її син ОСОБА_1 проживав в Україні з 1966 року (а.с.6 зворотня сторона).

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та дружила за життя з його дружиною. Підтвердила факт того, що заявник постійно проживав на території України з 1989 по 2006 рік за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Згідно з п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У листі Верховного суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001№ 215.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

КЦС ВС зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України (постанова від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц).

Рішення суду про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та його постійного проживання на території України, необхідне йому для отримання паспорта громадянина України в Управлінні Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки у судовому засіданні установлено факт, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 258, 259, 263-265, 272, 293, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Грозний Чеченської Республіки Російської Федерації, на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 06.06.2023.

Суддя Д.О. Каряка