У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області:

суддя Харабадзе К. Ш.,

Справа № 953/2105/23

Номер провадження № 2/545/1265/23

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу про розірвання шлюбу

у с т а н о в и в :

23.03.2023 позивачка звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 з посиланням на ч. 9 ст. 28 ЦПК України позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області /а.с. 29/.

Справа надійшла до Полтавського районного суду Полтавської області 05.06.2023.

Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш.

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку, що дана справа помилково направлена з Київського районного суду м. Харкова до Полтавського районного суду Полтавської області з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду /ч. 1 ст. 378 ЦПК України/.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з поданої позовної заяви та доданих до неї документів, сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, в справі відсутні докази того, що позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Також, в доданих до позовної заяви документах відсутня домовленість подружжя про розгляд справи за місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В ухвалі судді Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 зазначено, що останнє відоме місце мешкання відповідача є АДРЕСА_1 .

Разом з тим, належних та допустимих доказів зазначених обставин, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з відповіді № 100770 від 06.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Знятий з реєстрації 22.01.2014.

Отже, враховуючи те, що сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, відсутність докази того, що позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, відсутності домовленості подружжя про розгляд справи за місцем проживання чи перебування позивача, а також те, що останнє відоме зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 то позивачка вірно обирала Київський районний суд м. Харкова, для розгляду даної позовної заяви, користуючись правилами загальної підсудності.

Отже, з наведеного можна дійти висновку, що Київський районний суд м. Харкова помилково направив дану цивільну справу до Полтавського районного суду Полтавської області.

На підставі вищевикладеного, доходжу висновку, що матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають поверненню для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова як помилково направлені до Полтавського районного суду Полтавської області.

Разом з тим, враховуючи, що дана справа направлена Київським районним судом м. Харкова до Полтавського районного суду Полтавської області з порушенням правил, встановлених статтею 31 ЦПК України, перенаправлення справи за належною підсудністю не може вважатися спором про підсудність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За нормами частини 3 статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 28, 30, 31, 187, 260, 261, 354 ЦПК України,

у х в л и в:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, повернути на розгляд Київському районному суду м. Харкова за територіальною юрисдикцією (підсудністю) як помилково направлені.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ