СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15653/23

пр. № 2/759/4592/23

23 листопада 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у серпні 2023 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13407 дол. США 25 центів, з яких основна заборгованість - 12400 дол. США 00 центів, проценти за користування (3% річних) - 192,62 дол. США, інфляційні втрати - 814 дол. США63 центи, судовий збір у розмірі 4903 грн 03 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 50000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2020 ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12400 дол. США, що у відповідному еквіваленті складає 453468 грн. 00 коп., терміном повернення до 19.08.2021, про що складено відповідну розписку. У встановлений строк грошові кошти повернуті не були, відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані.

20.09.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що заявлений позивачем розмір стягнення є невірним, відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 8150 дол. США. Передача грошових коштів відбувалась через гр. ОСОБА_3 , якого було уповноважено на передачу кошті. Позовні вимоги в частині стягнення 3% задоволенню не підлягають з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та проведення невірного розрахунку. Підстави для стягнення інфляційних втрат в сумі 814 дол. США відсутні, оскільки основне зобов`язання виражено в доларах, індексації підлягає лише грошова одиниця - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає (а.с. 36-39).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.08.2023 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с 22-23).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2023 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 25-26).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2023 вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на підставі заявленого клопотання представником відповідача (а.с. 43-44).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 50).

Представник позивача у судове засідання 22.11.2023 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 63).

Представник відповідача в судове засідання 22.11.2023 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідач планує взяти безпосередню участь в судовому засіданні після повернення з-за кордону (а.с. 58-59).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 26.08.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 12400 дол. США 00 центів, терміном повернення до 19.08.2021, що підтверджується оригіналом договору позики, наданим представником позивача (а.с. 64).

У встановлений строк грошові кошти Відповідачем повернуті не були, зобов`язання за розпискою не виконані.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав для ознайомлення суду оригінал розписки відповідача від 26.08.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до Постанови правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

У Постанові Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.»

У Постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зазначено, що у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Аналогічний висновок зроблений у Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, зокрема, судом зазначено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу .

Зважаючи на те, що суду було надано оригінал розписки, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, при цьому вказаний термін повернення коштів сплинув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 26.08.2020. Позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву щодо часткового погашення заборгованості, судом не приймаються до уваги, з огляду на відсутність належних, допустимих та неспростовних доказів на підтвердження даної обставини.

Судом було задоволено клопотання представника відповідача щодо допиту свідка. Проте, у визначений судом день та час судового засідання, стороною відповідача явку свідка забезпечено не було. Представник відповідача також не з`явилася в судове засідання, 22.11.2023 подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідач планує взяти безпосередню участь в судовому засіданні після повернення з-за кордону. При цьому, обґрунтованість неможливості забезпечити явку представника відповідача, свідка у даному клопотанні наведено не було.

Суд звертає увагу на те, що захист прав та інтересів відповідача надано представляти адвокату Фадєєвій Н.І., повноваження якої знаходяться в матеріалах справи, а тому необхідність у відкладенні розгляду справи відсутні.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України, позивач обґрунтовано вимагає стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних, сума простроченої основної суми боргу за період з 20.08.2021 по 31.12.2021 (134 дні) становить: 12400 дол. США (сума боргу)*3,000% (процентна ставка) /100 * 134 (кількість днів) = 136 дол. 57 центів.

3% річних на суму простроченої основної суми боргу за період з 01.01.2022 по 24.02.2022 (55 днів) становить: 12400 дол. США (сума боргу)*3,000% (процентна ставка) /100 * 55 (кількість днів) = 56 дол. США 05 центів.

Загальна сума 3% річних складає: 136 дол. США 57 центів + 56 дол. США 05 центів = 192 дол. США 62 центи.

Розмір інфляційних втрат за період з 01.09.2021 - 24.02.2022 складає: 106,570% суму боргу в розмірі 12400 дол. США / 100% - 12400 дол. США 00 центів = 814 дол. США 63 центи.

Враховуючи, що відповідачем зобов`язання за договором позики, у визначений строк кошти повернуті не були, а тому з відповідача також підлягає стягненню 3% річних в сумі 192 дол. США 62 центи та інфляційні втрат у розмірі 814 дол. США 63 центи.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 50000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 2, 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір №10/08-ДН-АО від 10.08.2023, додаток №1 до даного договору, заявка №2-ДН на надання юридичних послуг, в яких зазначено, що вартість надання послуг згідно цієї заявки обраховується у формі гонорару успіху та складає 50000 грн. 00 коп.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

При цьому, суд враховує, що суть надання адвокатом правничої допомоги зводилась до підготовки позовної заяви до суду, одноразової участі представника в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000, грн. 00 коп., який є завищеним.

Разом з тим, з урахуванням ухвалення рішення по справі на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 5000 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 13407 (тринадцять тисяч чотириста сім) дол. США 25 центів, з яких: основна заборгованість 12400 (дванадцять тисяч чотириста) дол. США 00 центів, проценти за користування (3% річних) 192 (сто дев`яносто два) дол. США 62 центи, інфляційні втрати 814 (вісімсот чотирнадцять) дол. США 63 центи.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 05.12.2023