ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/182/23 Номер провадження 22-ц/814/4368/23Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

за участю секретаря: Владімірова Р. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - адвоката Троцького Бориса Анатолійовича

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2023 року у складі судді Должка С. Р.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору дарування, припинення речового права - права власності та визнання права власності на 1/4 земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у якому просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В. на ім`я ОСОБА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:007:0439, серія та номер 716, виданий 04.10.2022, видавник приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Глущенко В. В.; припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :50:007:0439, площею 0,2000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки (0,005 га) з кадастровим номером :50:007:0439, площею 0,2000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 0,2000 га.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт, посвідчений 15.11.2011 державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В., відповідно до умов якого зробив розпорядження, що належний йому житловий будинок з допоміжними господарськими та земельну ділянку розміром 0,15 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 заповів своїй невістці ОСОБА_2 , а земельну ділянку розміром 0,15 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 заповів своїй невістці ОСОБА_3 . Тобто, належну йому на підставі Державного акту серії IV-ПЛ № 038898 земельну ділянку ОСОБА_4 заповів спадкоємицям в рівних частках.

Проте, під час оформлення спадкових прав нотаріусом було невірно розподілено земельну ділянку з кадастровим номером :50:007:0439, площею 0,2000 га, та відповідач ОСОБА_3 всупереч волі спадкодавця та норм чинного законодавства набула право власності на більшу частину майна, ніж заповів їй спадкодавець, одержавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на 0,2000 га земельної ділянки, яку вподальшому безвідплатно відчужила ОСОБА_1 , порушуючи тим самим право позивача на спадщину.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2023 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 16.09.2022 державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В. на ім`я ОСОБА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :50:007:0439, серія та номер 716, виданий 04.10.2022, видавник приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Глушенко В. В.

Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :50:007:0439 площею 0,2000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки (0,005 га) з кадастровим номером :50:007:0439, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 0,2000 га.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 294, 40 грн судового збору та 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 та її представник - адвокат Троцький Б. А. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки розтлумачив заповіт, хоча такої позовної вимоги позивач не заявляла, чим вийшов за межі процесу, здійснив пошук волі заповідача на власний розсуд. На момент розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази наявності спору щодо тлумачення заповіту.

Вказують, що нотаріусом зроблено вірний висновок про те, що позивач набула право власності в порядку спадкування за заповітом саме на земельну ділянку площею 0,1000 га.

Зазначають, що на момент набуття статусу власника конкретної земельної ділянки з кадастровим номером :50:007:0439 воля спадкодавця щодо такої земельної ділянки у заповіті не висловлена, до заповіту не вносилися зміни щодо спадкового майна та не складено новий заповіт на користь позивача, а тому висновок суду про те, що воля спадкодавця передбачала передачу позивачу об`єкта майнових прав в розмірі 1/4 частини спірної земельної ділянки, який не визначений у заповіті, є необґрунтованим та помилковим.

Посилаються на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та необґрунтовано вирішив, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 є недійсним, а відтак і право власності, набуте ОСОБА_1 на підставі договору дарування є недійсним, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2022, видане ОСОБА_3 , що свідчить про презумпцію правомірності правочину.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частин першої, другої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 15 листопада 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В., яким на випадок своєї смерті розпорядився належним йому майном, заповівши житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та земельну ділянку розміром 0,15 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 своїй невістці ОСОБА_2 , а земельну ділянку розміром 0,15 га за цією ж адресою заповів своїй невістці ОСОБА_3 .

Земельна ділянка, якою розпорядився заповідач ОСОБА_4 , належала йому на праві особистої приватної власності на підставі рішення Виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів від 20.09.10995 № 540 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,30 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 27.10.1995 серії IV-ПЛ № 038898, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 257, та сторонами по справі не оспорюється.

23 жовтня 2014 року Відділом Держземагенства у Зіньківському районі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснено державну реєстрацію належної ОСОБА_4 на підставі Державного акту від 27.10.1995 IV-ПЛ 038898 земельної ділянки по АДРЕСА_1 із внесенням запису до Державного земельного кадастру про формування земельної ділянки кадастровий номер :50:007:0439, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2016 га та земельної ділянки кадастровий номер :50:007:0440, призначеної для обслуговування жилого будинку, площею 0,1000 га.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

13 грудня 2022 року позивачу ОСОБА_2 державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку було видано свідоцтва, складається з житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована за вказаною адресою, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала померлому спадкодавцю на підставі Державного акту серії IV-ПЛ № 038898, виданого 27.10.1995 Зіньківською міською радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 257, кадастровий номер :50:007:0440.

16 вересня 2022 року відповідачу ОСОБА_3 державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л. В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 0,2016 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , переданої для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії IV-ПЛ № 038898, виданого 27.10.1995 Зіньківською міською радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 257, кадастровий номер :50:007:0439.

04 жовтня 2022 року на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Глущенком В. В., ОСОБА_3 подарувала вказану земельну ділянку кадастровий номер :50:007:0439 своїй дочці ОСОБА_1 .

Право власності сторін на вказані об`єкти нерухомості було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що предметом заповідального розпорядження та відповідно спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті заповідача ОСОБА_4 , є право на земельну ділянку, посвідчене Державним актом серії IV-ПЛ № 038898, виданим 27.10.1995 Зіньківською міською радою народних депутатів та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 257, що становить загальну площу 0,30 га. Тобто кожному із спадкоємців за заповітом має належати по 0,15 га у праві приватної власності на землю, яке належало заповідачу та існувало на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті.

Формування земельної ділянки, що полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, запроваджене з 01.01.2013 - дня набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», не змінює обсяг прав спадкодавця, що охоплені його заповітом від 15.11.2011, якими він розпорядився, визначивши ту частку земельної ділянки, яка належатиме кожному із призначених спадкоємців після його смерті.

Відповідно до пункту 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, державна реєстрація 24.10.2014 належної ОСОБА_4 земельної ділянки, яка була передана йому у власність згідно Державного акту IV-ПЛ № 038898 від 27.10.1995, із внесенням до Державного земельного кадастру відомостей щодо категорії земель за видами цільового призначення земельної ділянки та присвоєнням окремих кадастрових номерів для земельної ділянки, призначеної для обслуговування жилого будинку, що становить площу 0,1000 га (кадастровий номер :50:007:0440), та земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що становить площу 0,2016 га (кадастровий номер :50:007:0439), не свідчить про те, що спадкоємець ОСОБА_3 набула право на спадкування за заповітом земельної ділянки, зареєстрованої за кадастровим номером :50:007:0439, що за площею є більшою, ніж зазначено у заповіті ОСОБА_4 .

Зміст вказаного заповіту містить чітку вказівку на площу земельної ділянки, що її ОСОБА_4 заповів призначеним спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 0,15 га кожній, що дає можливість визначити справжню волю спадкодавця та не потребує її тлумачення.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Троцького Б. А., що суд першої інстанції, порушуючи принцип диспозитивної, здійснив тлумачення змісту заповіту ОСОБА_4 від 15.11.2011 є безпідставними, оскільки оскаржуване судове рішення не містить відповідних висновків суду з цього питання. Крім того, згідно вимог статей 1256, 213 ЦК України тлумачення заповіту допускається лише у випадках, якщо волевиявлення особи, яка склала заповіт, не дозволяє однозначно встановити її намір та справжню волю, виражену при вчиненні правочину, що по справі не встановлено. Сторони не висловлювали потребу у тлумаченні самого заповіту, а порушення волі спадкодавця при розподілі спадщини між спадкоємцями є предметом спору у цій справі.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (стаття 1233, частина перша статті 1235, частина перша статті 1236 ЦК України).

За частиною першою статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, встановивши, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 сам розподілив спадщину між своїми спадкоємцями, призначивши кожній з них по 0,15 га належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_3 не мала права на спадкування за заповітом земельної ділянки кадастровий номер :50:007:0439 площею 0,2016 га, що виходить за межі заповідального розпорядження спадкодавця ОСОБА_4 , та згодом незаконно розпорядилась даною земельною ділянкою, передавши її у власність за безоплатним договором своїй дочці - відповідачу ОСОБА_1 , що порушує права позивача ОСОБА_2 на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_4 та потребує застосування заходів судового захисту порушених прав позивача шляхом визнання недійними свідоцтва про право на спадщину та правочину, що позбавляє позивача права на належну їй спадщину у виді 0,15 га земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Посилання апелянтів на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), як підставу для відмови у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки укладений 04.10.2022 між відповідачами договір дарування земельної ділянки площею 0,2016 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :50:007:0439, спрямований на порушення прав другого спадкоємця майна померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та може бути визнаний недійсним судом з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, за позовом цієї особи, яка не є стороною такого правочину, права якої порушуються.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача та її представника без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін, як законного та обґрунтованого.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Троцького Бориса Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна