справа № 489/703/22 провадження №2/489/481/23
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

встановив:

В лютому 2022 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить припинити право власності відповідача на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та визнати право власності на вказану частку за нею.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 5/6 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , власником 1/6 частки вказаного житлового будинку є відповідач. Спільне володіння та користування сторонами житловим будинком неможливе, відповідач чинить перешкоди у користуванні своєю власністю ОСОБА_1 , між сторонами склалися стійкі неприязні відносини з цього приводу. Наявність спору між сторонами з приводу користування спільним нерухомим майном може бути підтверджена матеріалами цивільних справ про усунення перешкод в користуванні власністю (№489/7327/15-ц), визнання права власності на спадкове майно (№489/214/16-ц), визнання права власності в порядку спадкування, визнання частки у спільній власності, зміни часток співвласників та перерозподіл спадкового майна (№489/1162/19), що розглядалися Ленінським районним судом м. Миколаєва. Відповідачу також на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 , де вона постійно проживає. А спірний житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 використовує для здійснення незаконної підприємницької діяльності, облаштувавши в гаражі авторемонтну майстерню. В свою чергу, позивач іншого житла не має.

З урахуванням особливостей планування, характеристики будинку, інженерні комунікації, провести його поділ в натурі згідно з ідеальними частками кожного із співвласників технічно не можливо. Враховуючи викладене, позивач вважає, що наявні всі підстави для припинення права на частку відповідач у спірному майні, частка відповідача є незначною та складає всього 13,05 кв.м. загальної площі та 9,1 кв.м. житлової площі, виділ такої частки в натурі неможливий, а припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, оскільки у неї є інше житло. Оскільки вирішити питання щодо спірного майна в добровільному порядку відповідач не бажає, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що хоча вона і є власником іншого будинку, але в ньому проживає її син з дітьми, а тому вона має намір проживати в спірному будинку.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з пояснень відповідача встановлено, що він зайнятий ва іншому судовому процесі в іншому суді, через що відповідач просила по можливості відкласти розгляд справи на іншу дату.

Вислухавши думку сторони позивача, яка заперечувала проти відкладення розгляду справи з посиланням на тривалість розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, так як раніше розгляд справи вже відкладався через зайнятість представника відповідача в судовому засіданні, крім того відповідач мала достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи і надання доказів та не позбавлена можливості викласти свої доводи проти позову в судовому засіданні.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 17.02.2018, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Токіой І.В.

В свою чергу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А., та договору дарування від 11.08.2015, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., належить 5/6 часток спірного житлового будинку.

Зазначені вище відомості також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №298515663 від 08.02.2022.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №16.27-15017-2022 від 08.02.2022 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №329057942 від 13.04.2023, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , в якому зареєстрована відповідач, належить останній на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2002.

Згідно висновку Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21-890 від 04.11.2021 враховуючи об`ємно планувальні рішення житлового будинку провести поділ домоволодіння відповідно до часток співвласників, а саме: 5/6 та 1/6 частки житлового будинку та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , технічно неможливо, оскільки загальна площа 1/6 частки в житловому будинку мала та складає 13,1 кв.м., що не відповідає за нормами площі кімнати в однокімнатній квартирі, яка має бути 14 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.

Частка відповідача у спірному майні становить 1/6, частка позивача - 5/6, тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Також встановлено, що позивач іншого власного житла не має, а відповідач, частка якої в спірному нерухомому майні є незначною, є власником іншого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки відповідача на житловий будинок, яка складає 1/6 та є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Згідно висновку експерта №21-699 оціночно-будівельної експертизи від 29.10.2021 ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, враховуючи земельну компоненту складає 1210753,00 грн, в свою чергу вартість 1/6 його частки складає 201792,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Миколаївській області кошти у сумі 201792,00 грн., відповідно до квитанції № 0.0..1 від 28.01.2022.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що частка відповідача у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач у спірному будинку не проживає та має у власності інше житло, а також те, що позивачем внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу частки, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/6 частку у спільному майні.

Доводи відповідач про те, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить їй на праві власності та якому зареєстрована, вона не проживає, так як в ньому проживає її син з дітьми, а тому вона має намір проживати в спірному будинку, суд відхиляє, оскільки наведені обставини не свідчать про відсутність у відповідача на праві власності іншого житла.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/6 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 201792,00 грн. (двісті одна тисяча сімсот дев`яносто дві гривні 00 коп.), шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_3 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Миколаївській області (квитанція № 0.0..1 від 28.01.2022, отримувач: ТУ ДСАУ в Миколаївській області, розрахунковий рахунок UA0016294, банк одержувача: ДКС України м. Київ; ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку належало ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 07.06.2023.

Суддя І.В.Коваленко