Справа № 308/2771/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

за участі представника позивача Ніроди М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури (правонаступник Ужгородська окружна прокуратура) в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

20.03.2018 позивач Ужгородська місцева прокуратура (правонаступник Ужгородська окружна прокуратура) в особі керівника Кириленка Д. звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.11 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882;

Скасувати державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250, вартістю 107689,00 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,01 га (номер запису про право власності: 32250313 від 07.11.2016)

Витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га, вартістю 107689,00 грн., на користь територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 33868924).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за даними органу досудового розслідування 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 відбулась з порушення вимог Конституції та законодавства України, а тому рішення прийняті на цій сесії підлягають скасуванню. Так, перед початком сесії 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно з роздруківки ПТК «Віче» шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. Згодом, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно з роздруківки ПТК «Віче» шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Натомість серед присутніх значаться депутати ОСОБА_6 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_7 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_8 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_9 (пульт для голосування № 49), які як встановлено, не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 та персональну участь в голосування не приймали. Таким чином, на думку сторони позивача, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак, зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними. Більш того за зміну порядку денного, а саме включення до нього семи нових проектів рішень, зокрема проекту рішення № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», голосували «за» вищевказані депутати, які фактично були відсутні. Аналогічно, без відповідного кворуму, відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відповідно до якого оспорювану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 , яку згодом відчужено за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 . Крім того позивач зазначає, що ОСОБА_10 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання), взяв участь у голосуванні і голосував за рішення №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», тому в силу вимог ст. 67 ЗУ «Про запобігання корупції» підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території, а тому оскільки ні плану зонування, ні детального плану території за рахунок якої відведено земельну ділянку станом на прийняття рішення про їх відведення не було (такі прийняті лише на тій же сесії, без відповідного кворуму і не набрали законної сили) передача земельних ділянок відбулась з порушенням ст. ст. 19, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тож, оскільки волевиявлення територіальної громади міста Ужгорода, як власника нерухомого майна на відведення земельних ділянок та передачу у власність, могло мати місце тільки за умови неухильного дотримання вимог законодавства Ужгородською міською радою при прийнятті спірних рішень та, натомість, прийняття оспорюваних усупереч вищенаведеним вимогам не може свідчити про наявність волі власника землі (територіальної громади) на вибуття з комунальної власності землі, що є підставою для його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

17.10.2018 представник Ужгородської міської ради Гомза Д. подала відзив на позовну заяву, в якій заперечує щодо задоволення позову про скасування рішень Ужгородської міської ради, зазначає, що обставини, на які посилається позивач, в частині того, що сесія міської ради відбулася з порушенням, не встановлені обвинувальним вироком суду, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення; оскаржуване рішення було б прийняте Ужгородською міської радою і за відсутності ОСОБА_10 , саме на останнього покладається обов`язок повідомляти про конфлікт інтересів, а тому за невиконання такого обов`язку не можуть нести відповідальність інші особи, зокрема Ужгородська міська рада; Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради погоджено проект землеустрою, наданого ОСОБА_11 , а тому в Ужгородської міської ради були відсутні підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки, при купівлі останньої не знав та не міг знати про наявність будь-яких протиріч щодо права власності на таку; прийняттю рішення Ужгородської міської ради про затвердження проектів землеустрою й передання у власність громадянам земельних ділянок під №1882 передувало рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 №1881, яким прийнято план зонування території міста.

23.03.2020 представником ОСОБА_4 адвокатом Михалківим Б.С. подано до суду заяву про залучення у справу №308/2771/18 третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 . Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 придбав у власність об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . З метою оформлення права користування земельною ділянкою останній звернувся до Ужгородської міської ради, де в ході розробки проекту землеустрою дізнався, що вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 , який відчужив таку ОСОБА_3

12.11.2020 судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

18.10.2022 прокурором Михайлом Ніродою подано до суду клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 , так як земельна ділянка за кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га передана останньому на підставі договору суперфіцію від 03.12.2021.

18.01.2023 судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні представник Ужгородської окружної прокуратури підтримав розглядуваний позов, просив такий задовольнити з підстав, що в ньому викладені.

В судове засідання представник Ужгородської міської ради не з`явився, однак з вищеописаних матеріалів справи видно позицію вказаного органу - заперечення щодо задоволення позову.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак свою позицію щодо розглядуваних позовних вимог не висловили.

В судове засіданні треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, пояснення щодо розглядуваних позовних вимог не надали.

Вислухавши представника позивача, врахувавши пояснення та заперечення учасників процесу та їх представників, усебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 №1882 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 та передано її у власність.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №104954954 від 24.11.2017) власником земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Підстава виникнення права договір купівлі-продажу.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №104954874 від 24.11.2017) власником земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Підстава виникнення права свідоцтво про право власності, видане 29.12.2015 Ужгородським міським управлінням юстиції.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №308203178 від 25.08.2022 видно, що інше речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є суперфіціарієм за договором про право забудови земельної ділянки (суперфіцію) від 03.12.2021.

Щодо неповноважності 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради при прийнятті рішення №1882 від 09.11.2015 в частині у зв`язку з відсутністю депутатів.

З листа від 23.11.2017, адресованого керівнику Ужгородської місцевої прокуратури, видно, що старшим слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Пекарем В.І. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №30000163 від 25.11.2015 за ознаками злочину ч. 1 ст. 366 КК України. Вказаний слідчий повідомив про виявлення у ході здійснення досудового розслідування факту здійснення не особистого голосування окремими депутатами органу місцевого самоврядування на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради від 09.11.2015 та надав дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування із можливістю виготовлення копій з документів кримінального провадження №0000163.

Згідно з роздруківки ПТК «Віче» о 10 год. 06 хв. 09.11.2015 шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів; 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. - 33 депутати Ужгородської міської ради, зокрема ОСОБА_6 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_7 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_8 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_9 (пульт для голосування № 49).

Відповідно до листа №394 від 13.04.2016 командира військової частини НОМЕР_2 , з 05.11.2015 по 08.12.2015 ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_2 (військовий госпіталь АДРЕСА_4 ).

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 з 08.11.2015 по 12.11.2015 перебував за межами Державного кордону України, ОСОБА_12 з 08.11.2015 по 20.11.2015.

Свою відсутність на зазначеній сесії ОСОБА_9 підтвердив у розмові з журналістом телеканалу «Тиса», а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час допиту у режимі телефонної розмови про, що слідчим складено відповідні рапорти.

Відсутність даних депутатів підтверджується і відеозаписом пленарного засідання Ужгородської міської ради від 09.11.2015, який міститься у матеріалах кримінального провадження.

За інформацією ПрАТ «ВФ Україна», отриманої на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2017 у справі №308/11513/17, за номером НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_6 , задокументовано відсутність даного депутата в місті Ужгороді 09.11.2015 у період часу з 8.57 по 17.13 год.

До матеріалів позовної заяви також долучені інформації ПрАТ «ВФ Україна», на виконання ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2017 у справі №308/11513/17, яким задокументовано відсутність депутатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 09.11.2015 у місті Ужгород відповідно до роздруківок вхідних/вихідних з`єднань номерів абонентів.

Пунктом 14 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що порядок скликання сесії ради, підготовки і розгляду нею питань, а також порядок роботи сесії визначається регламентом ради.

Пунктом 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Вказана норма закріплена у ст. 17 Регламенту Ужгородської міської ради 6 скликання затвердженого рішенням 5 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання від 08.04.2011 № 149 (далі - Регламент) згідно якої сесія ради є правомочною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Стаття 159 Регламенту передбачає, що Регламент є обов`язковим до виконання всіма посадовими особами місцевого самоврядування та депутатами Ужгородської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Регламенту пленарне засідання ради відбувається в наступному порядку: 1) Реєстрація депутатів; 2) Вступне слово головуючого про відкриття сесії ради; 3) Затвердження порядку денного та регламенту роботи сесії; 4) Вирішення процедурних питань проведення сесії; 5) Обговорення питань порядку денного та голосування по них; 6) Закриття сесії або пленарного засідання;

У частині 2 цієї статті закріплено норму, за якою кожен депутат перед засіданням зобов`язаний особисто (персональною карткою «Віче») зареєструватися на сесії.

Для автоматизації процесу проведення пленарних засідань сесії міської ради застосовується програмно-технічний комплекс системи електронного голосування «Віче» (далі ПТК «Віче») відповідно до Положення про порядок застосування ПТК «Віче» в Ужгородській міській раді, яке є невід`ємною частиною Регламенту (далі - Положення).

Відповідно до статті 45 Регламенту ПТК «Віче» дозволяє приймати рішення міської ради на її засіданні поіменним голосуванням.

Згідно з норм закріплених у пунктах 2.1.1., 2.1.2., 3.1.1., 3.5.11., 3.5.12. Положення ПТК «Віче» повинно забезпечити: Оперативну реєстрацію та ідентифікацію депутатів міської ради. Проведення поіменного голосування. Для ідентифікації депутатів у ході засідання використовуються картки депутата, що містять унікальний індивідуальний код депутата, який розпізнається ПТК «Віче». При проведенні відкритого голосування формується інформація з результатами голосування у стандартному режим «за», «проти», «утримався», «не голосували» без списку депутатів.

Згідно зі ст. 20 Регламенту порядок денний сесії формує міський голова відповідно до:

? затвердженого Радою календарного плану роботи Ради;

? пропозицій виконавчого комітету, внесених не пізніше 14 днів до початку сесії або пленарного засідання через секретаря Ради;

? пропозицій, внесених у порядку місцевих ініціатив та громадських слухань, не пізніше як за 14 днів до початку сесії або пленарного засідання;

? пропозицій депутатських груп (фракцій), постійних та тимчасових контрольних комісій, депутатів, внесених не пізніше як за 14 днів до початку сесії або пленарного засідання.

Проекти порядку денного, рішень ради, інформаційні та допоміжні матеріали надаються депутатам не пізніше як за дев`ять днів до відкриття чергового пленарного засідання сесії, а у виняткових випадках, передбачених статтею 15 Регламенту - перед початком роботи сесії.

Пропозиції до порядку денного, внесені пізніше строку, зазначеного в статті 21 Регламенту, вносяться на розгляд ради міським головою після обговорення та підготовки висновку про доцільність їх включення до порядку денного сесії профільною постійною комісією ради.

Стаття 23 Регламенту передбачає, що порядок денний, винесений на розгляд ради, береться за основу, обговорюється депутатами і після внесення змін і доповнень до нього приймається рішенням ради в цілому. Питання затвердженого порядку денного сесії ради можуть розглядатися в іншій послідовності, ніж в ньому передбачено, відкладатися чи виключатися з порядку денного за пропозицією міського голови або рішенням ради. Рішення про розгляд питань затвердженого в цілому порядку денного в іншій послідовності, зміну, виключення чи відкладення їх розгляду приймається більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Відповідно до ст. 82 Регламенту депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійних та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат зобов`язаний зареєструватися і бути присутнім на засіданні ради та її органів, до яких його обрано. Депутат зобов`язаний брати участь у голосуванні, крім випадків, коли рада приймає рішення щодо нього персонально.

За посиланням http://old.rada-uzhgorod.gov.ua/news/2824 на офіційному вебсайті Ужгородської міської ради міститься перелік проектів рішень, запропонованих для розгляду четвертого пленарного засідання чергової 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання.

Як вбачається з даних (фото) «Віче» 09.11.2015 міським головою запропоновано внесення змін до порядку денного шляхом включення до нього семи нових проектів рішень, а саме: проект рішення № 1866 «Про затвердження містобудівної документації», проект рішення № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», проекту рішення № 1627 «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянку в натурі (на місцевості)», проект рішення № 1628 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянку в натурі (на місцевості)», проект рішення №1894 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», проект рішення № 1895 «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянку в натурі (на місцевості)», проект рішення № 1896 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянку в натурі (на місцевості)».

За внесення змін до порядку денного проголосувало 31 депутат, що підтверджується роздруківкою з архіву системи «Віче», зокрема депутати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, як вбачається з вищеописаних доказів, були відсутні в означений день та місці в сесійній залі Ужгородської міської ради.

Відтак участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийняло 29 депутатів, що зрештою свідчить про те, що зміни до порядку денного прийняті за відсутності кворуму.

Згідно з роздруківки ПТК «Віче» за прийняття проекту рішення №1626 за основу проголосувало 32 депутати Ужгородської міської ради, зокрема відсутні у сесійній залі депутати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Аналогічно відбулось голосування з вказаний проект з критичними зауваженнями в цілому, тобто проголосувало 32 депутата «за».

На інформаційному Інтернет порталі «Місцеві вибори», за посиланням http://www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/wp001 розміщено інформацію, згідно з якою у 2010 році до Ужгородської міської ради Закарпатської області обрано 60 депутатів.

Щодо неповноважності 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради при прийнятті рішення №1882 від 09.11.2015 в частині наявності у депутата ОСОБА_10 конфлікту інтересів.

Згідно з роздруківки результатів голосування за проект № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в цілому депутат ОСОБА_10 проголосував «ЗА».

За постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 у справі №308/12880/16-п ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП при обставинах викладених у протоколі, а саме, будучи депутатом Ужгородської міської ради і суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобіганню корупції», керуючись приватними інтересами, зумовленими перебуванням у сімейних стосунках та діючи в інтересах близької особи (дружини ОСОБА_13 ) не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомив колегіальний орган під час виконання повноважень про наявність конфлікту інтересів, а саме - Ужгородську міську раду та вчинив дії і приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2017 вказану постанову судді першої інстанції в частині висновку суду про доведеність вини ОСОБА_10 визнано правильною.

Відповідно до п. 1 «б» ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка входить до складу колегіального органу, вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Згідно із ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат, зокрема міської ради, бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Відтак прийняття оспорюваного рішення в умовах реального конфлікту інтересів в силу вимог ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» підлягає скасуванню.

У постанові від 20.03.2019 у справі № 442/730/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якого рішення, прийняті в умовах конфлікту інтересів, необхідно визнавати незаконними з урахуванням вимог Конвенції ООН проти корупції, національного законодавства і тих негативних наслідків для самого існування демократичного суспільства, яке спричиняє корупція.

При цьому Суд відзначив, що не лише особа, у якої вбачається конфлікт інтересів, зобов`язана йому запобігати. Такий обов`язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, який обізнаний з наявністю конфлікту інтересів у іншого депутата місцевої ради (статті 47, 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Для встановлення порушення процедури прийняття рішення визначальним є сам факт участі депутата у його прийнятті за наявності конфлікту інтересів (незалежно від того, є він потенційним чи реальним), а не вплив такого голосування на прийняте колегіальним органом рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Окрім цього суд враховує, що у кримінальному провадженні №0000163 від 25.11.2015 за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, постановлено ухвалу від 05.06.2023, за якою останню звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У вказаній ухвалі серед іншого зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з даних програмно-технічного комплексу «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» за прийняття проекту рішення № 1626 за основу та в цілому проголосували 31 депутат та міський голова ОСОБА_15 , у тому числі відсутні у сесійній залі депутати ОСОБА_6 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_7 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_8 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_9 (пульт для голосування № 49). Таким чином, за прийняття вказаного рішення фактично проголосувало 28 депутатів Ужгородської міської ради VI скликання, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому відповідне рішення Ужгородською міською радою фактично не було прийнято. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_14 своїх службових обов`язків незаконно вибули з комунальної власності територіальної громади 58 земельні ділянки комунальної власності на загальну суму 13 512 682,80 грн., а саме незаконно передано у власність земельні ділянки наступним громадянам, зокрема ОСОБА_2 земельної ділянки :11:001:0250, площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 .

При цьому щодо доводів сторони відповідача про недопустимість доказів, суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19.12.2019 у справі №307/454/18 висловлено, що «не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в матеріалах справи немає вироку суду, який би встановлював винуватість у скоєнні будь-яких злочинів, також і відсутні судові рішення, які б встановлювали незаконність набуття права власності на землю, оскільки відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади (в даному випадку - сільської ради), підробка державного акта означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла».

Щодо затвердження містобудівної документації.

Як вбачається з даних (фото) «Віче» 09.11.1015 міським головою запропоновано внесення змін до порядку денного шляхом включення до нього семи нових проектів рішень, зокрема й проект рішення № 1866 «Про затвердження містобудівної документації».

Згідно з роздруківки з «Віче» за прийняття проекту рішення № 1866 за основу та в цілому проголосувало «за» 31 депутат Ужгородської міської ради.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені у Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011.

У пункті 3 частини 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 24 даного Закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території.

Рішення про затвердження містобудівної документації є таким, що носить нормативно-правовий характер, яке в силу вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» набирає чинності лише після підписання та відповідного оприлюднення.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 16.04.2009 за №7-рп/2009 за результатами аналізу функцій і повноважень органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Таким чином рішення Ужгородської міської ради про затвердження містобудівної документації, прийняте на сесії 09.11.2015, є регуляторним актом та однозначно є нормативно-правовим, і набирає чинності лише після його підписання і опублікування, а отже при відведенні спірної земельної ділянки у користування було порушено вимоги ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині неможливості передавати у власність чи користування земельної ділянки без наявності чинного плану зонування чи детального плану території населеного пункту.

Отже ні плану зонування, ні детального плану території за рахунок якої відведено земельну ділянку станом на прийняття рішення про їх відведення не було (такі прийняті лише на тій же сесії, без відповідного кворуму і не набрали законної сили), тому передача земельних ділянок відбулась з порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відтак, факт одночасного прийняття на одній і тій же сесії оспорюваного рішення і рішення про затвердження детального плану територій, з врахуванням положень ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключає можливість набуття ним чинності у той же день.

Щодо витребування земельної ділянки.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №104954954 від 24.11.2017) власником земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0250, площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Підстава виникнення права договір купівлі-продажу.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №308203178 від 25.08.2022 видно, що інше речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є суперфіціарієм за договором про право забудови земельної ділянки (суперфіцію) від 03.12.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З аналізу наведених норм випливає, що право комунальної власності має територіальна громада, а місцева рада лише реалізовує його від імені територіальної громади.

Тобто, спосіб реалізації Ужгородською місцевою радою права власності територіальної громади міста Ужгорода від імені територіальної громади повинен відповідати вимогам, передбаченим Конституцією та законами України.

Крім того, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Частинами 1 та 3 статті 388 ЦК України передбачено, що Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц вказано, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Суд звертає увагу, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року).

Вирішуючи спір, суд мав належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою «трискладового тесту» як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами держави як власника лісів та фізичних осіб, які набули ці земельні ділянки у власність.

Суд зауважує про те, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Отже, критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У вимірі спірних правовідносин суд вказує на те, що можливість витребування земельної ділянки передбачена законом, а тому відповідає критерію законності втручання.

Крім того, витребування земельної ділянки переслідує легітимну мету, оскільки спрямоване на захист прав законного власника, як зазначалося вище - громади міста Ужгорода.

Згідно з роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України....»

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, зроблено висновок, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

В розглядуваному випадку звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби.

Враховуючи вищевикладені порушення при прийнятті депутатами Ужгородської міської ради оскаржуваного рішення, суд вважає, що волевиявлення територіальної громади міста Ужгорода, як власника нерухомого майна, на відведення земельних ділянок та передачу у власність могло мати місце тільки за умови неухильного дотримання вимог законодавства Ужгородською міською радою при прийнятті спірного рішення та, натомість, прийняття оспорюваних у супереч вищенаведеним вимогам не може свідчити про наявність волі власника землі (територіальної громади) на вибуття з комунальної власності землі, що є підставою для його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

Щодо скасування державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Крім того ч. 2 ст. 393 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Враховуючи те, що запис та рішення про державну реєстрацію речових прав прийнято уповноваженим органом на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке підлягає скасування, суд вважає, що державна реєстрація речових прав на спірне нерухоме майно також підлягає скасуванню з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з розглядуваним позовом.

Так, керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом самостійно в інтересах держави виступаючи позивачем у даній справі.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналіз ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

З матеріалів позову встановлено та прокурором обґрунтовано належними та достатніми доказами в чому на його думку полягає порушення оспорюваними рішеннями про надання земельних ділянок та державна реєстрація прав власності на підставі вказаних рішень інтересам держави, а також в чому полягає таке порушення, необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також обґрунтовано підстави звернення до суду, з наданням належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурором встановлено, що Ужгородська міськрада неналежним чином здійснює захист інтересів територіальної громади м. Ужгорода, вважає, що така сама порушила вимоги закону, крім цього, в системі органів державної влади відсутній орган, уповноважений на оскарження рішень органів місцевого самоврядування. Тому прокурор відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України є самостійним позивачем в інтересах держави у справі.

Судові витрати

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання цього позову у сумі 5286 грн., що підтверджується платіжним дорученням №198 від 07.03.2018.

За наведених обставин, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури слід стягнути означену суму судового збору.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , всупереч наданому їм ст. 191 ЦПК України права подати заперечення проти позову у вигляді відзиву, таким не скористалися, а тому вказаний вище висновок суду зроблений за наявними матеріалами справи, зокрема з урахуванням доводів, викладених відповідачем Ужгородської міської ради у відзиві.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.11 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882.

Скасувати державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250, вартістю 107689,00 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,01 га (номер рішення про право власності 32250313 від 07.11.2016).

Витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га, вартістю 107689,00 грн., на користь територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 33868924).

Стягнути з Ужгородської міської ради (, місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , мешканця АДРЕСА_6 ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (, місцезнаходження за адресою 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2 А) судовий збір у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.П. Іванов