ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Суми

Справа №591/4692/22

Номер провадження 22-ц/816/1339/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Домашенка Юрія Олександровича

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

04 жовтня 2022 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем, вчасно за отримані послуги не сплачують, у зв`язку з чим за період з 01.09.2014 року по 31.08.2022 року у них виникла заборгованість, загальна сума якої складає 171835 грн. 09 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 170905 грн 10 коп., внески за обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 107 грн 68 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 413 грн 50 коп., плату за функціонування ГВП в сумі 408 грн 81 коп., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 6984 грн 49 коп. - інфляційне збільшення боргу, 2119 грн 78 коп. 3% річних та судові витрати.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 170905 грн 10 коп., внески за обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 107 грн 68 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 413 грн 50 коп., плату за функціонування ГВП в сумі 408 грн 81 коп., а також 6984 грн 49 коп. - інфляційне збільшення боргу, 2119 грн 78 коп. 3% річних.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн, тобто по 1240 грн. 50 коп. з кожного.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду в справі № 591/4692/22 за позовом ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Домашенко Ю.О., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові до ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута судом за відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, таке порушення судом норм процесуального права, згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення. Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання (перебування), тобто його зареєстроване місце проживання відоме, а тому правила ч.11 ст. 128 ЦПК України до нього не застосовуються і повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України у цьому випадку не є належним повідомленням про розгляд справи, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача відоме.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають істотне значення для справи, при цьому, не застосував закон, який підлягав застосуванню. Суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що квартира належить трьом особам - ОСОБА_2 (1/4 частки, або по 25 %), його матері ОСОБА_1 (3/8 частки, або 37,5 %), неповнолітній ОСОБА_3 (3/8 частки, або 37,5 %). ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , а відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Проте, суд першої інстанції до участі у розгляді справи не залучив як третіх осіб Службу у справах дітей Сумської міської ради, малолітню ОСОБА_3 та її матір ОСОБА_5 .

Вважає, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення заборгованості не можуть бути задоволені з урахуванням того, що власниками квартири є три особи, кожна з яких має обов`язок по утриманню свого майна (крім ОСОБА_2 , який не користувався житлово-комунальними послугами), тому відповідальність за цим позовом для них має бути дольовою у відповідності до права власності кожного на частину квартири.

Доводить, що обов`язок оплачувати надані послуги виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг, а ОСОБА_2 жодного дня не користувався послугами позивача, оскільки за період з 01.07.2014 і по сьогоднішній день не проживає у цій квартирі.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що сплив строк позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» з доводами скарги не погодилось, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Домашенка Ю.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. ч. 1 та 3 ст.13 ЦПК України).

Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч. 2 ст.48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Сумитеплоенерго» просило стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 року по 31.08.2022 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ТОВ «Сумитеплоенерго» до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що квартира на час розгляду справи належала трьом особам - ОСОБА_2 (1/4 частки, або по 25 %), його матері ОСОБА_1 (3/8 частки, або 37,5 %), ОСОБА_3 (3/8 частки, або 37,5 %), які як власники, повинні нести відповідальність пропорційно до їх частки співвласника, що передбачено положеннями ст.360 ЦК України.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 73) з 06.12.2007 квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (по 1/4, або по 25 % кожному).

09 жовтня 2019 року ОСОБА_6 (мати ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ) померла (а.с.74). ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (діти спадкодавця, які відносяться до спадкоємців за законом першої черги) прийняли спадщину (по 1/8 частки кожний, або по 12,5 %), набувши загалом право власності по 3/8 частки кожний, оскільки фактично проживали із спадкодавцем спільно однією сім`єю.

Спадщина належить їм з часу її відкриття, тобто з 09.10.2019 і зумовлює виникнення обов`язку з утримання спадкового майна та сплати заборгованості за комунальні послуги, яка існувала у померлої на час її смерті. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ще один власник квартири - ОСОБА_7 (а.с. 74, зворотна сторона), після його смерті прийняла спадщину його неповнолітня дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (3/8 частки квартири, тобто 37,5%). Матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_5 (а.с.72), яка відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України є законним представником неповнолітньої дочки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відносини щодо майна малолітніх, неповнолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Малолітнім, неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власником, неповнолітні, малолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову або неповну цивільну дієздатність (ст. 31, 32 ЦК України). Тому, майном, що належить дитині, управляють інші особи і, у першу чергу, - її батьки (ч. 1 ст. 177 СК України). Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах малолітньої, неповнолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Обов`язок ОСОБА_5 утримання, успадкованого її донькою, майна також випливає з положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норм спадкового права, а також статті 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, ОСОБА_5 не сплачує відповідачу за надані житлово-комунальні послуги за свою неповнолітню доньку, як співвласника квартири, в результаті чого утворилася заборгованість.

Станом на 19 травня 2023 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.75).

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно ст.ст. 66, 61, 68, 162 Житлового кодексу УРСР наймачі, власники зобов`язані своєчасно, щомісячно сплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що утримання квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, і власники зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники та наймачі (орендарі) квартири зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо солідарного стягнення заборгованості з двох власників не можуть бути задоволені з урахуванням того, що власниками квартири є три особи, кожна з яких має обов`язок по утриманню свого майна, тому відповідальність за цим позовом для них має бути дольовою у відповідності до права власності кожного на частину квартири та враховуючи, що в спірний період два власники померло і за їхніми зобов`язаннями мають відповідати їх спадкоємці, а покладення цього обов`язку на інших співвласників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що позивачем пред`явлено позов не до всіх відповідачів, а суд першої інстанції при вирішенні спору не залучив до участі у справі всіх відповідачів, що позбавляє апеляційний суд можливості встановити всі фактичні обставини справи, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_2 підлягає компенсації 2035,58 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України,, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Домашенка Юрія Олександровича задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_2 2035 грн 58 коп. судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина