П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/17934/22

Провадження № 22-ц/4815/1195/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Левчук О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини)

01 серпня 2023 року без фіксування перебігу

судового засідання звукозаписувальними технічними засобами

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: прокурора Безпалова Андрія Васильовича та представника Рівненської міської ради Рівненської області Єгорової Ірини Степанівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крутня Івана Володимировича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області; про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року в суд звернувся керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,: Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області); про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Мотивуючи вимоги, прокурором вказувалося, що ОСОБА_1 у порушення вимог законодавства та умов договору оренди землі не виконуються зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Так, на підставі рішення Рівненської міської ради №929 від 19 липня 2007 року 06 листопада 2007 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 10339 м2 по АДРЕСА_1 . За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування виробничо-будівельної бази, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 10339 м2. Пунктом 5 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, становить 2 875 598,38 гривень. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 28 755,98 гривень. Рішенням Рівненського міського суду від 05 грудня 2013 року у справі №569/17051/13-ц в пункт 9 договору внесено зміни і обумовлено, що розмір орендної плати в рік за земельну ділянку становить 108 190, 98 гривень. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. У пункті 11 договору зазначено, що орендна плата сплачується орендарем рівними частинами у два строки - до 15 серпня та 15 листопада. Пункт 35 договору вказує про припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, зокрема, для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки. Вважає, що при визначенні розміру орендної плати у спірних правовідносинах податковий орган повинен керуватися положеннями ст. 288 Податкового кодексу України та нарахування орендної плати здійснювати виходячи із розміру орендної плати, встановленої у договорі оренди, але при цьому річна сума платежу не може бути менше 3% нормативної грошової оцінки та не більше ніж 12% нормативної грошової оцінки. Податковим органом в період 2014-2022 років формувались відповідні податкові повідомлення-рішення: за 2014 рік на суму 74504,18 гривень (ППР № 7337-15 від 02.08.2014); за 2015 рік на суму 86549,55 гривень (ППР № 8545648 від 31.08.2015); за 2016 рік на суму 124025,46 гривень (ППР № 2057-1305 від 05.07.2016); за 2017 рік на суму 131467,04 гривень (ППР № 349-1305 від 08.04.2017); за 2018 рік на суму 131467,04 гривень (ППР №-1716 від 11.04.2018); за 2019 рік на суму 131467,04 гривень (ППР № 63836-5013-1716 від 15.03.2019). При цьому рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 817/569/17 задоволено позов ГУ ДФС у Рівненській області та стягнуто з відповідача 285079,24 гривень боргу за 2014-2016 роки, нарахованого на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень (№ 7337-15 від 02.08.2014, № 8545648 від 31.08.2015, № 2057-1305 від 05.07.2016). Також рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 460/6743/20 задоволено позов ТУ ДПС у Рівненській області та стягнуто з ОСОБА_2 394401,12 гривень за 2017-2019 роки (ППР № 349-1305 від 08.04.2017, ППР №-1716 від 11.04.2018, ППР № 63836- 5013-1716 від 15.03.2019).

У подальшому рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі № 460/1135/21 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ ДПС у Рівненській області, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.04.2018 №-1716 та від 15.03.2019 № 63836-5013-1716 в сумі 62171,99 гривень. Зокрема відповідачу визначено суму податкового зобов`язання по коду платежу «18010900» за податковий період 2018-2019 років в сумі 69295,05 гривень (ППР № 5237/18-2405-1712 від 03.10.2022; ППР № 5237/19-2405-1712).

З витягів з ІКП боржника, наданих ГУ ДПС у Рівненській області, видно, що ОСОБА_2 платежі з орендної плати у 2014-2020 роках не здійснювались взагалі. Протягом 2021 року орендна плата відповідачем сплачувалась одноразово 03 лютого 2021 року у сумі 285 079,24 гривень. Ця сума відповідає сумі боргу, стягнутого на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 817/569/17. Відповідно до пп. 89.7 ст.87 Податкового кодексу України зарахована в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Протягом 2022 року жодних платежів ОСОБА_2 не здійснено, хоча, як визначено у пункті 11 договору оренди від 29 листопада 2007 року, орендна плата сплачується орендарем рівними частинами у два строки - до 15 серпня та 15 листопада. Згідно з листом ГУ ДПС у Рівненській області від 07 жовтня 2022 року № 10070/6/17-00-13-01-10 за відповідачем обліковується податковий борг по коду платежу «18010900» «Орендна плата з фізичних осіб» в розмірі 1 165 300,74 гривні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2023 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі площею 10339 м2, розташованої по АДРЕСА_1 від 06 листопада 2007 року, що укладений між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 листопада 2007 року у Рівненській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" за №68.

ОСОБА_1 повернути Рівненській міській раді земельну ділянку загальною площею 10339 м2, нормативно-грошова оцінка якої становить 2 875 598, 38 гривень, що розташована у АДРЕСА_1 , у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому її було одержано в оренду, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 4 962 гривні судового збору.

У поданій через свого представника адвоката Крутня І.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим внаслідок неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати і в задоволенні позову керівнику Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради Рівненської області відмовити повністю.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що прокурор при здійсненні представництва в інтересах держави в особі Рівненської міської ради не вправі був пред`являти позов, оскільки вимоги заявлені не в інтересах держави, а в інтересах органу місцевого самоврядування. При цьому покликався на норми ст. ст. 12, 71, 93 ЗК України, ст.ст. 1, 16 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 1, 2, 10, 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Разом з тим заявником вказувалося про відсутність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави у суді при вирішенні спірних правовідносин (ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 56 ЦПК України, Рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №910/17298/18 та Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

З огляду на це вважає, що позовну заяву відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України слід залишити без розгляду.

Крім того, не погоджувався і з наявністю підстав для розірвання оспорюваного договору оренди землі. Так, правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у поставові від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, стверджується про систематичну несплату орендної плати як підставу для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України. Натомість судом залишено поза увагою зазначену норму закону і зроблено висновок, що положення закону, які регулюють спірні відносини, не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору (постанова Верховного Суду України від 29 вересня 2016 року у справі №6-977цс16).

Заявник посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17, де вказано, що позови про розірвання договору оренди землі через систематичне невнесення орендної плати не можуть доказуватися винятково порушеннями податкового законодавства та є необґрунтованими, якщо позивач отримав плату за оренду земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. При цьому таке порушення договору однією зі сторін призводить до неможливості досягнення цілей другою стороною. Тому суд повинен встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, а також її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, та встановити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

У поданому відзиві керівник Рівненської окружної прокуратури, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання 05 грудня 2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Крутнем І.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи, з обґрунтованістю якого колегія суддів не погодилася.

Так, як на підставу для вчинення цієї процесуальної дії заявник покликається на те, що він перебуває по догляду за сином ОСОБА_3 , котрий повторно госпіталізований до Рівненської обласної лікарні ім. Юрія Семенюка. При цьому ним долучено копію довідки №10389/955 від 07 листопада 2023 року, що видана Комунальним підприємством "Рівненська обласна дитяча лікарня", тобто іншим медичним закладом.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Разом з тим ураховується, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Крутень І.В. належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, а клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ними не подавалося.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19).

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 і його представника, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи проведено за відсутності цих осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, на підставі рішення Рівненської міської ради №929 від 19 липня 2007 року між сторонами 06 листопада 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 10339 м2 по АДРЕСА_1 .

29 листопада 2007 року даний договір зареєстрований у Рівненській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №68.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 06 листопада 2007 року Рівненська міська рада передає ОСОБА_1 земельну ділянку площею 10339 м2 по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди.

За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування виробничо-будівельної бази, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 10339 м2 (пункти 1, 2 договору).

Пункти 5, 9 договору оренди передбачають, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, становить 2 875 598,38 гривень.

Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі.

Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 28 755,98 грн. Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється законодавством України.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 грудня 2013 року у справі №569/17051/13-ц до пункту 9 договору оренди внесено зміни і викладено його в такій редакції: "Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку становить 108 190, 98 гривень."

Пунктами 10, 11 договору оренди обумовлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Орендна плата сплачується орендарем рівними частинами у два строки - до 15 серпня та 15 листопада.

Відповідно до п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, зокрема, для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

З огляду на принцип пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який визначено у пункті 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №200/5007/20-а, від 11 листопада 2021 року у справі №280/2804/19, від 24 березня 2022 року у справі № 440/3063/19, від 29 серпня 2019 року у справі №805/3967/19.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В подальшому рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 817/569/17 задоволено позов ГУ ДФС у Рівненській області та стягнуто зі ОСОБА_2 285 079,24 гривень боргу за 2014-2016 роки, нарахованого на підставі податкових повідомлень-рішень № 7337-15 від 02.08.2014, № 8545648 від 31.08.2015, № 2057-1305 від 05.07.2016.

Відповідачем згідно з судовим рішенням у справі №817/569/17 03 лютого 2021 року сплачено борг в сумі 285 079,24 гривень.

Вважаючи, що факти систематичної несплати орендної плати відповідно до договору оренди земельної ділянки від 06 листопада 2007 року свідчать про законність підстав для припинення договірних відносин між сторонами, у грудні 2022 року в суд звернувся керівник Рівненської окружної прокуратури з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про розірвання оспорюваного правочину та повернення позивачу земельної ділянки площею 10339 м2 по АДРЕСА_1 у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому її одержано в оренду, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог прокурора, що заявлені в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, оскільки ОСОБА_1 протягом часу з 2014 року по 2022 рік жодного разу не сплатив орендної плати на користь Рівненської міської ради відповідно до своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки від 06 листопада 2007 року. При цьому враховано, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендарем орендної плати (два та більше випадки), а систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному умовами договору, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, також є достатньою підставою для розірвання такого договору.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно із підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14, ст.ст. 16, 287 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст. 93, 96, п. «д» ч. 1 ст. 141, ст. 206 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Норми ст. ст. 1, 15, 21, 24, 32 Закону України «Про оренду землі» вказують, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2022 року у справі 426/6529/20 зазначав, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору.

Такі ж самі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17, постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 23 березня 2021 року у справі № 922/2754/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 313/780/19, від 14 червня 2022 у справі № 923/614/21 і від 31 липня 2020 року у справі №479/1073/18.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду попередньої інстанції, бере до уваги, що всупереч ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та пунктам 9, 11 договору оренди земельної ділянки від 06 листопада 2007 року ОСОБА_1 систематично протягом дії договору орендна плата не сплачувалася і не сплачується.

Будь-яких доказів про сплату орендної плати матеріали справи не містять, а судом їх не було здобуто.

Щодо оплати відповідачем 03 лютого 2021 року боргу в розмірі 285 079,24 гривень, то ця сума є податковою заборгованістю відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 817/569/17 та правил ст. 87.9 Податкового кодексу України. Тобто цей факт жодним чином не свідчить про сплату орендної плати на користь орендодавця Рівненської міської ради.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, розірвавши оспорюваний договір оренди землі і зобов`язавши ОСОБА_1 повернути Рівненській міській раді спірну земельну ділянку у стані, не гіршому ніж той, у якому її було одержано в оренду, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про відсутність у прокурора законних підстав для здійснення представництва органу місцевого самоврядування у цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 вказував, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, як зазначено у пункті 7.23 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року у справі №915/20/18, органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №920/447/18, від 15 січня 2020 року у справі №698/119/18 та постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №688/1376/17, підтверджується, що захист прав територіальної громади у сфері земельних правовідносин є сумісним із захистом державних інтересів.

Отже, ОСОБА_1 , не вносячи на користь Рівненської міської ради орендну плату, створив перешкоди суб`єкту владних повноважень для реалізації програми соціально-економічного розвитку громади, адже плата за землю є одним з основних джерел доходу до місцевого бюджету.

На а.с. 59-61, 63-64 містяться копії листа Рівненської окружної прокуратури від 09 серпня 2022 року №50-4647вих-22 на адресу позивача з приводу порушення прав на орендну плату та наявності підстав для їх захисту і листа Рівненської міської ради від 02 вересня 2022 року №05-1730 щодо наявності заборгованості за відповідачем станом на 04 лютого 2022 року у розмірі 1 033 833, 70 гривень, а також про невжиття заходів самоврядного контролю по спірній ділянці і відсутності заперечень щодо захисту інтересів територіальної громади міста за зверненням прокуратури з позовом.

В зв`язку із цим 25 листопада 2022 року керівник Рівненської окружної прокуратури листом №50-7668вих-22 повідомив Рівненську міську раду щодо пред`явлення позову в інтересах держави в особі цього органу місцевого самоврядування до ОСОБА_1 про розірвання оспорюваного договору та повернення земельної ділянки (а.с. 65-67).

Тому необґрунтованими є посилання на необхідність застосування Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99, а також правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №910/17298/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18. Внаслідок цього відсутні й підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про неврахування правових позицій Верховного Суду України, що викладені у поставові від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17, і, як наслідок, відсутності підстав для висновку про розірвання договору через систематичну несплату орендарем орендної плати. Так, наведені доводи спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції та застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Не ґрунтуються на матеріалах справи й покликання представника відповідача адвоката Крутня І.В. на недодержання судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, виходячи з такого.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Решті аргументам автора апеляційної скарги суд першої інстанції дав детальну та вичерпну оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд, відхиляючи їх.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крутня Івана Володимировича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 05.12.2023

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків