ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1050/23
Провадження № 2/210/664/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 червня 2023 року
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Біди А.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/10 частку житлового будинку з господарчими спорудами, -
В С Т А Н О В И В:
24 лютого 2023 року до суду звернулася адвокат Палішева Наталя Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/10 частку житлового будинку з господарчими спорудами та просила суд визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/10 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 81,2 кв.м., житловою 59,2 кв.м., літньої кіхні Б, сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, огорожа/ворота №1,2, водо колонки/замощення І/ІІ.
Крім того, представник позивача зазначила, що ще за життя ОСОБА_4 , позивач разом з своїм чоловіком мешкала у будинку, що є предметом спору, у квітні 2007 року вони зареєстрували місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері позивач з чоловіком продовжили проживати у вказаному будинку, утримують це майно належним чином, регулярно сплачують комунальні послуги. Відповідач належну їй частку так і не оформила, жодного разу до будинку не з`являлась і інтерес до цього майна ніяким чином не проявляє, фактично титульний власник 1/10 частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час відсутній. Відсутність повного права власності на цілу частку нерухомого майна унеможливлює повноцінно користуватися майном, у зв`язку з чим, звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с. 31)
Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. (а.с. 36)
Присутня у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судових засіданнях призначених судом на 13 квітня 2023 року, 17 травня 2023 року та 06 червня 2023 року не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 07 березня 2021 року та судових повісток про виклик до суду. Ухвала та судові повістки не отримана відповідачем, що підтверджується поштовими направленнями, які повернулись на адресу суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання», відзиву на позовну заяву від ОСОБА_3 до суду не надійшло. Відповідач вважаються належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні матеріали справи, допитавши свідків, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно вимог ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис №384, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.04.2012 року. (а.с. 12)
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку на житлового будинку з господарчими спорудами квартири у порядку успадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку успадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 9/10 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 81,2 кв.м., житловою 59,2 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, огорожа/ворота №1,2, водоколонка/замощення І/ІІ. (а.с. 8-9)

В мотивувальній частині рішення суду, суддею зазначено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 1241 ЦКУ частка на спадщину за законом відповідача по справі ОСОБА_3 має розраховуватися наступним чином: 1 (частка померлої) : 5 (кількість спадкоємців за законом) : 2 (половина частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом ) = 1/10 - розмір обов`язкової частки у спадщині відповідача.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90658531 від 27.06.2017 року, ОСОБА_1 , на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року, зареєструвала право спільної часткової власності на 9/10 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 81,2 кв.м., житловою 59,2 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, огорожа/ворота №1,2, водоколонка/замощення І/ІІ. (а.с. 7)

Позивач регулярно сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій від 03.12.2013 року, 12.03.2014 року, 22.07.2015 року, 19.10.2016 року, 14.12.2018 року, 20.02.2019 року, 20.11.2020 року, 22.04.2021 року, 21.02.2022 року. (а.с. 13-16)

Допитані у судовому засіданні 06 червня 2023 року свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожна окремо) суду пояснили, що позивач по справі дійсно з 2007 року проживала у будинку своєї матері, яка померла. Будинок позивач та її родина утримують у належному стані, відповідача по справі жодного разу на території домоволодіння вони не бачили, місце її перебування їм не відоме.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п. 11); враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п. 12); можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п. 14).

Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Аналогічний висновок міститься і у рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, оскільки позивач понад 16 років добросовісно заволоділа частиною будинку та відкрито і безперервно володіє і користуються зазначеним майном значно більше десяти років, суд вважає, що остання набула права власності на нього за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/10 частку житлового будинку з господарчими спорудами - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/10 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 81,2 кв.м., житловою 59,2 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, огорожа/ворота №1,2, водо колонки/замощення І/ІІ.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. Ю. Вікторович