Провадження № 2/727/1855/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гермак К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 11.01.2019 року у розмірі 58537 грн. 92 коп. станом на 05.09.2023 року.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Посилалась на те, що постановою Господарського суду Чернівецької області від 06.10.2021 року у справі №926/1528-б/21 було визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 . Вказаною постановою визнано грошові вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 на загальну суму 52607 грн. 23 коп. (друга черга). У подальшому, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.08.2022 року у справі №№926/1528-б/21 звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк, або відхилені господарським судом вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Тому вважає, що вимоги кредитора АТ КБ «Привтабанк» погашені.

Частково дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно, збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У даному спорі у справі № 727/11009/23 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 11.01.2019 року у розмірі 58537 грн. 92 коп. станом на 05.09.2023 року.

У справі № 926/1528-б/21 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що, суб`єктний склад, предмет і підстави позову у справі №727/11009/23 та у справі № 926/1528-б/21 є різними, а тому позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

На підставі вище викладеного, суд не вбачає підстав для застосування положень п.п.2,3 ч.1 ст.255 ЦПК України, а тому приходить до висновку, що клопотання необгрунтоване та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.4, 15, 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Одовічен Я.В.