Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

про залишення без руху

05 червня 2023 року Справа № 608/1308/23

Номер провадження2/608/502/2023

Суддя Чортківського районного суду Тернопільської області Яковець Н. В. , ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства.

Позивачка ОСОБА_1 при подачі позовної заяви не сплатила судового збору, просить звільнити її від сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень, в обґрунтування чого посилається на те, що її майновий стан не дозволяє сплатити зазначені судові витрати, так як на даний час немає жодних доходів.

Позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, оскільки, її подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, надавши позивачу строк для усунення недоліків з наступних мотивів.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, згідно п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 цього Кодексу позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Згідно ч. 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється нормами Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір».

Так, відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Аналогічну норму містить і ст. 136 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом наведених правових норм єдиною підставою звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони. В законі не вказано, який саме майновий стан мається на увазі. Однак, логічно, що питання про звільнення від сплати судового збору постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов`язку. Іншими словами, суд вправі постановити ухвалу про звільнення від його сплати, враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони і остання повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що визначення майнового стану як такого, що дає підстави для звільнення від сплати судового збору є оціночним, тому потребує доказування перед судом і обґрунтування пов`язаних із цим обставин, які свідчать про неможливість або труднощі з оплатою судового збору у розмірах і в строки, встановлені законом, покладається на заінтересовану сторону.

Аргументом позивачки щодо звільнення її від сплати судового збору є те, що вона на даний час немає доходів і томуне має змоги оплатити судовий збір, і просить звільнити від його сплати.

Проте в позовній заяві відсутнє посилання позивачки на підставу звільнення від сплати судового збору її майновий стан.

За змістом вищенаведених правових норм поняття важкий майновий стан в даному випадку не охоплюється лише відсутністю доходів. Важливе значення для висновку про майновий стан позивачки, що міг би бути підставою звільнення від сплати судового збору, є дані про її матеріально-побутові умови проживання, наявність земельного паю, ведення нею підсобного господарства, тощо.

Тому, з врахуванням наведеного, а також того, що судом не встановлено майновий стан позивачки, який свідчив би про неможливість або труднощі з оплатою нею судового збору в розмірі, встановленому законом, який би надавав підстави для звільнення її від сплати судового збору

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

В порушення вищезазначених вимог Закону позовні вимоги сформульовані позивачем нечітко, незрозуміло. У позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і ним не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину таких позовних вимог.

А саме, у заяві викладено вимоги, про встановлення батьківства та визнання батьківства, які є різними поняття та передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства, відповідно до частини першої статті 130 СК України, є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст.128 СК України тобто лише матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Наведені норми кореспондуються з приписами п. 4, п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Таким чином, справи за заявами про встановлення фактів батьківства, враховуючи зміст норм ст.130 СК України розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст.128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, а у другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем або позивачем у справі.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), №361/2653/15-ц (провадження № 61-2239св21) від 15 квітня 2021 року.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК).

В абз. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Оскільки, позивачка бажає встановити факт батьківства, то їй відповідно слід звернутися до суду з цією вимогою у порядку окремого провадження, із зазначенням сторін, заінтересованих осіб та з посиланням на відповідні норми, що регулюють порядок встановлення батьківства.

Дослідивши подану позивачкою ОСОБА_1 позовну заяву судом встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України з наступних підстав:

- позивачкою невірно зазначено зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, який позивач просить визнати в рішенні (звернувшись із позовом про встановлення факту батьківства, а не з заявою про встановлення факту батьківства, як того вимагає законодавство);

- позивачем не в повному обсязі зазначені викладі обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги;

- заявляючи вимогу про зміну прізвища дитини, не зазначено згода самої дитини:

- перелік документів, що додаються до позову не є чіткими.

Встановлення факту, що має юридичне значення, в окремому провадженні можливе за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

При цьому заявнику слід врахувати, що суб`єктний склад заінтересованих осіб по справі визначається в залежності від мети встановлення факту (відділ соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; нотаріальну контору, інших спадкоємців - у справах про встановлення факту прийняття спадщини, органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва, тощо).

У заяві про встановлення батьківства заявник не визначив коло заінтересованих осіб та не надав копії заяви з доданими до неї документами відповідно до кількості заінтересованих осіб у справі.

Відповідно до п.п. 1, 15 Постанови пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ст. 273 ЦПК (в попередній редакції на даний час ст. 315 ЦПК України) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Визнання факту батьківства може мати значення для спадкових правовідносин, у зв`язку з чим обов`язковим є залучення до справи як заінтересованої сторони близьких родичів покійного (батьків, братів, сестер, дітей тощо) особи, тобто осіб, які є спадкоємцями померлого за заповітом або за законом, оскільки встановлення факту батьківства померлого впливає на права та обов`язки інших спадкоємців.

В разі відсутності у померлого спадкоємців, заінтересованою особою повинен виступати орган місцевого самоврядування, який представляє громаду, на території якої знаходиться спадкове майно, а також орган реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, зазначення у заяві мети встановлення факту, що має юридичне значення має важливе значення для правильного визначення кола заінтересованих осіб, а також для перевірки судом наявності спору про право.

Таким чином, заявнику слід вказати мету встановлення факту, що має юридичне значення, а також з урахуванням зазначеної мети визначитися із колом заінтересованих осіб у цій справі, на права та обов`язки яких вплине прийняте судом рішення (орган опіки та піклування, відповідний орган пенсійного фонду, близькі родичі покійного (батьки, брати, сестри, діти тощо) покійного, тобто особи, які є спадкоємцями померлого за заповітом або за законом тощо).

Також, при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і покійним до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

До матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували факт визнання померлим ОСОБА_3 себе батьком дитини (спільні фото, листування тощо).

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Підставою для визнання батьківства в судовому порядку може бути також висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Подане позивачкою клопотання про призначення судово генетичної експертизи з ОСОБА_2 , який нібито є прямим родичом ОСОБА_3 не підтверджена жодним доказом, який міг би підтверджувати пряму спорідненість між померлим та відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищенаведене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківствазалишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків терміном не більше п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачці, що у випадку виконання вимог ухвали у встановлений судом строк, суд продовжує розгляд справи, в іншому випадку позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Ухвала набрала законної сили 05 червня 2023 року.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію ухвали видано "____"______________2023 р.

Секретар: