Справа № 523/8240/20
Провадження №2/523/1912/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"23" травня 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
за участю секретаря судового засідання - Сервачук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, в якому просив:
- визнати виконавчий напис №636 від 27.03.2017 року, який вчинено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., таким, що не підлягає виконанню щодо звернення стягнення заборгованості на користь АТ «Кристалбанк», за Кредитним договором №Д-20/40 від 22.07.2013 року у розмірі 40 548,97 грн., з урахуванням основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження на загальну суму 47 000 грн.;
- стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 840,80грн.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого є АТ «Кристалбанк» укладено Кредитний договір № Д-20/40 від 22.07.2013 року, відповідно до якого було надано споживчий кредит. За яким, в подальшому позивачем щомісячно вносились платежі до повного погашення кредиту.
Як вказує позивач, за весь час, тобто з 2013 року по 05.08.2019 року позивачу жодного разу не надходила вимога Банку про сплату позивачем заборгованості на зазначену суму, яка виникла за Кредитним доювором.
Позивач зазначає про те, що ним були направлені відповідні занити до АТ «Кристалбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо отримання копії кредитного договору Д-20/40 від 22.07.2013 року у зв`язку з його втратою; виписки по рахунках обліку заборгованості за вказаним кредитним договором, в розрізі обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені з у рахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо) у зв`язку зі зміною плану рахунків, а також запит Приватному виконавцю Колечко Д.М. щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження шляхом надання належним чином оформлених відповідних документів по даному виконавчому, провадженню, а саме кредитного договору Д-20/40 віл 22.07.2013 року виписки по заборгованості позивача та матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №636 від 27.03.2017 року
Позивач вважає, що виконавчий напис № 636 від 27.03.2017 року було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості та накладення арешту на майно та кошти Позивача.
Також позивач вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.
Також позивач зазначає про те, що його не було повідомлено про наявність і розмір суми заборгованості, він жодного разу не отримував письмової вимоги від банківської установи, банк перед вчиненням виконавчого напису не направляв позивачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, а тому не міг надати нотаріусу доказів направлення цієї вимоги та її одержання позивачем.
Таким чином, нотаріусом не було перевірено факту одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за договором. А позивачем, в свою чергу, неодноразово були вжиті заходи щодо вирішення питання по заявленій йому заборгованості, а саме: він декілька разів звертався до банку особисто, телефонував до Акціонерного Товариства «Кристалбанк» м. Києва, писав відповідні запити, заяви щодо вирішення цього питання до відповідних установ, але па жаль необхідної інформації він так і не отримав.
Тому, вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис № 636 від 27.03.2017 р. щодо стягнення заборгованості в розмірі 40 5-18,97 грн. з позивача на користь Банку за кредитним договором № Д-20/40 від 22.07.2013 р. суперечить правилам ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості переліку певних документів та факту безспірності заборгованості, гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 296/5 від 22.02.2012 р. щодо безспірності документів, на підставі яких здійснюється стягнення, роз`ясненням п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні № 2 від 31.01.1992 р.
Керуючись Конституцією України, статтями 15. 16 Цивільного кодексу України, сі 87. 88. 91 Закону України «Про нотаріат». Главою 16 Розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, статтями 28. 175. 184. 187 Цивільного процесуального кодексу України, Дані обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2020 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 07.10.2020 року на 11 год. 30 хв.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.11.2020 року клопотання представника відповідача акціонерного товариства «Кристалбанк» - Єпікової С.В. про заміну неналежного відповідача по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кристалбанк» із залученням третьої сторони: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревича Олега Миколайовича та Колечка Дмитра Миколайовича , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задоволено.
Замінено неналежного відповідача акціонерне товариство «Кристалбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор» по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кристалбанк» із залученням третьої сторони: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревича Олега Миколайовича та Колечка Дмитра Миколайовича , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 25.03.2021 року на 11год. 45хв.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревич Олег Миколайович та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.
Витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича належним чином завіврену копію виконавчого провадження відкритого за виконавчим написом №636, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревич О.М. від 27.03.2017р. щодо звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Омега фактор» за кредитним договором №Д-20 від 22.07.2013р. у розмірі 40 548,97 грн.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
У судове засідання зявився представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
У судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «Омега фактор» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання третя особа - Приватний нотаріус КМНО Гуревічов О.М. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмове клопотання, в якому зазначив про те, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем недоведено неправомірності вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису №636 від 27.03.2017 року, та зазначив, що позивач борг за своїми кредитними зобов`язаннями не сплатив, також просив розгляд справи проводити за його відсутності (т.1, арк.сп.96).
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що 22.07.2013 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір про встановлення овердрафту №Д-20/40 (т.1, арк.153), відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит у розмірі 22 000 грн.
В подальшому право вимоги за Кредитним договором про встановлення овердрафту №Д-20/40 від 22.07.2013 року перейшло до АТ «Кристалбанк».
Відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 27.12.2018 року, право вимоги за Кредитним договором про встановлення овердрафту №Д-20/40 від 22.07.2013 року перейшло до ТОВ «ФК «Мега Фактор» (т.1, арк.сп.80).
Запропоновано задовольнити вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИСТАЛБАНК» за період з 22.07.2013 року по 26.10.2016 року включно у розмірі:
Судом встановлено та із матеріалів виконавчого провадження вбачається про те, що 05.08.2019 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису №636, виданий 27.03.2017 року (т.1, арк.сп. 162).
05.08.2019 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесена постанова про арешт майна та коштів боржника (т.2, арк.сп.81).
05.08.2019 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди (т.2, арк.сп. 78).
10.09.2021 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесена постанова про арешт коштів боржника (т.2, арк.сп.57).
10.09.2021 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т.2, арк.сп. 54).
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України "Про нотаріат", Законом України "Про іпотеку", Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.
Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).
Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат"для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц.
Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності обгрунтованих заперечень з боку позивача щодо розміру заборгованості. Ним не наведено іншого розрахунку.
Будь яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов"язання за кредитним договором чи наявності щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач суду не надав.
Позивач не спростував, що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості був іншим. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом встановлено, про те, що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог.
Також, позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Омега фактор», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір слід покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ,18 , 22, 23, 1167 ЦК України, Закону України "Про нотаріат", суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревича Олега Миколайовича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.