Провадження № 2/369/1089/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

за участю секретаря: Миголь А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_3 вступила у шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3188.

У шлюбі у подружжя народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відразу після народження спільної дитини відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 погіршилися та фактично були припинені в середині листопада 2017 року.

Починаючи з листопада 2017 року сторони почали проживати окремо. Малолітня дитина залишалась проживати разом із матір`ю у місті Одесі.

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2018, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю - ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, що набрало законної сили 18.06.2018 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Як зазначено в позовній заяві, під час проживання у шлюбі ОСОБА_2 проявляв агресію до позивача та їх дитини, а після розірвання шлюбу почав переслідувати ОСОБА_3 .

Під час спільного життя ОСОБА_2 ніколи не працював, не утримував родину, не займався та не цікавився спільною дитиною.

Як вказала позивач, ОСОБА_2 часто сварився з нею, хапав її за руки, вибивав з рук телефон та психологічно принижував на очах у доньки. Періодично ОСОБА_2 зривався і на дитину. При зустрічі у торгово-розважальному центрі відповідач схопив доньку та робив спробу сховатися від позивача чоловічому туалеті, незважаючи на те, що дитина виривалася та просила її відпустити.

Після того як подружжя стали проживати окремо, відповідач висунув умови: мати цілодобовий доступ до квартири, де позивач проживає з їх донькою.

Після останніх відвідувань батька донька скаржилася мені, що батько кричав на неї, хапав її за ноги, робив їй неприємно. Захищаючи інтереси дитини позивача звернулася до органів поліції та суду.

Так, відносно ОСОБА_2 були порушені адміністративні та кримінальні справи, винесені обмежувальні приписи. Одного разу повернувшись від батька дитина почала скаржитися на біль та дискомфорт в області статевих органів, що в подальшому призвело до запалення (вульвиту), що підтверджується медичної документацією.

Як вказано в позовній заяві, кожного дня ОСОБА_2 приходив до квартири, де мешкала позивач з донькою без будь-яких домовленостей та запрошень, грюкав в двері, що лякало дитину, безперестанно дзвонив у дзвінок, кричав, лаявся, погрожував їх та дитині, вривався в квартиру, викрадав ключі від неї, бив позивача на очах дитині, переслідував, погрожував викраденням дитини, вів себе непристойно, ображав і таке подібне.

Враховуючи таку поведінку відповідача, позивач була змушена була кожного разу викликати поліції про що свідчать листи та фіксація викликів.

Також позивач звернулась до Солом`янської РДА у м. Києві стосовно визначені місця проживання дитини з матір`ю. Комісія винесла одностайне рішення, що дитина проживатиме з матір`ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 розпочав цілодобово стежити за позивачем та їх донькою, надсилати образи на адресу телефонних та електронні засобів зв`язку ОСОБА_3 , публікувати про неї образливі статті у соціальних мережах, звертатись із численними скаргами та позовами до суду та намагався прилюдно викрасти доньку.

Як вказано в позовній заяві, ОСОБА_2 міг вистежувати позивача з донькою у публічних місцях, а заставши, лаявся у присутності доньки та висловлював образи.

Під час останніх зустрічей ОСОБА_2 поводився з позивачем дуже грубо та зухвало, залякуючи та погрожуючи у присутності дитини створенням низки проблем та знищенням, як фізичним, так і моральним, висував все нові та нові вимоги. З`ясування стосунків перетворилися у конфлікти із погрозами вбивства та застосуванням фізичної сили з боку відповідача.

Така поведінка ОСОБА_2 призвела до того, що дочка почала ховатися від батька, говорити що він її лякає, у зв`язку з чим позивач ніяким чином не могла вмовити її на наступну зустріч з батьком.

Київський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у своїх рекомендаціях від 23.04.2019, Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» у експертному висновку № 19 від 12.02.2019 та експерт Журавльова М.О. у висновку № 23/19 від 23.07.2019 дійшли однакової думки про психотравмотичний вплив ОСОБА_2 на психіку доньки та необхідності утримання від спілкування відповідача із донькою для забезпечення найліпших інтересів доньки.

Після обстежень доньки лікарями та керуючись експертними думками та рекомендаціями фахівців різноманітних спеціалізованих установ позивач змушена була обмежити контакти доньки з ОСОБА_2 .

Внаслідок посилення переслідувань з боку колишнього чоловіка ОСОБА_3 змінила місце проживання і роботу та переїхала з міста Києва до батьків у місто Одесу.

03.09.2019, позивач перебувала у відрядженні в м. Києві, у зв`язку з чим залишала доньку зі своєю матір`ю, ОСОБА_6 , у м. Одесі.

03.09.2019 біля 11:00 год. ОСОБА_2 прибув до будинку бабусі дитини за адресою: АДРЕСА_1 та почав стукати в двері, вимагаючи його впустити, тримаючи телефон та здійснюючи зйомку.

Як вказано в позовній заяві, донька, почувши голос ОСОБА_2 , страшенно злякалася, почала плакати та ховатися, залізла в шафу. Бабуся дитини через двері просила залишити її з донькою у спокої, наголошувала, що непотрібно хвилювати та лякати дитину, однак відповідача це не зупиняло і лише через три години, після 14-00 год. останній перестав стукати та залишив будинок.

Своїм агресивним візитом ОСОБА_2 завдав гострого стресу доньки внаслідок якого дитина відмовлялась від їжі, відмовилась виходити на вулицю, побоюючись, що знову побачить батька, якого боїться і має страх що останній знову намагатися її викрасти.

Позивач вимушена була звернутися до невролога, який діагностував у дитини - гостру невротичну реакцію з загрозою формування стійкого неврологічного стану. Лікарем рекомендовано виключити повторення стресових ситуацій, дитина повинна бути у звичних умовах і обставинах, сприятливих для неї, пройти заняття з психологом, приймати ліки.

Відповідач постійно звертається із різноманітними позовами до позивача. Зокрема, станом на час звернення з позовною заявою наявні 26 позовів щодо позивача, зокрема до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії; до Голосіївського районного суду м. Києва про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування, про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини, визначення у часті у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною; до Суворовського районного суду м. Одеси про захист честі, гідності та ділової репутації, про усунення перешкод у спілкуванні неповнорідних брата та сестри та встановлення спілкування неповнорідних брата та сестри; до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльність щодо порушення прав малолітньої дитини, про визнання протиправними дії щодо ненадання відповіді, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, про визнання неправомірними дій щодо ненадання відповіді на запит від 04.09.2020, про визнання протиправною бездіяльність щодо порушення прав малолітньої дитини, інтереси якої представляю батько щодо заяви від 22.01.2021; до Києво-Святошинського районного суду Київської області про захист честі, гідності та ділової репутації; до Печерського районного суду м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації, про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнення коштів з держави Україна; до Приморського районного суду м. Одеси про захист честі, гідності та ділової репутації; до Малиновського районного суду м. Одеси про захист честі, гідності та ділової репутації; до Шевченківського районного суду м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та їх спільної доньки домашнє насилля та спричинює їм моральну шкоду, що підтверджується: 1) проектом висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складено Службою у справах дітей Одеської міської ради від 27.03.2020 № 08/3354; 2) двічі поспіль винесенням рішень про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї, згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018 по справі № 760/11373/18 та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 по справі № 752/12845/18; 3) обмежувальним приписом, який встановлювався рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2018 по справі №752/25278/18, шляхом заборони ОСОБА_2 наближатись до місця проживання ОСОБА_3 з донькою, заборони розшукувати мати дитини та заборони вести листування та телефонні переговори з нею; 4) знаходження відповідача на обліку Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві, як сімейного насильника; 5) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 129 ч. 1 КК України - погроза вбивством, номер кримінального провадження: 0009296, дата реєстрації провадження: 05.10.2018; 6) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 383 ч. 1 КК України - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, номер кримінального провадження: 0010819, дата реєстрації провадження: 28.11.2018; 7) визнанням ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному проваджені 0009296 за от. 129 ч. 1 КК України згідно постанови слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 05.10.2018 ; 8) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 382 ч. КК України - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сил: номер кримінального провадження: 0011674, дата реєстрації провадження: 28.12.2018; 9) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадження 0001416, дата реєстрації провадження: 23.02.2019; 10) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадження 0007357, дата реєстрації провадження: 24.07.2019; 11) рекомендаціями Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 про утримання від спілкування доньки з відповідачем; 12) висновком судово-психіатричної експертизи № 19 Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 12.02.2019 року про психотравмотичний вплив відповідача на психіку доньки; 13) висновком експертів Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. № 23/19 за результатами проведення комісійної психологічної експертизи від 23.07.2019 про те, що для забезпечення найліпших інтересів доньї необхідно припинити зустрічі з відповідачем до проведення відповідачем всебічної психологічного обстеження; 14) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 383 ч. 1 КК України - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, номер кримінальної провадження: 0010819, дата реєстрації провадження: 28.11.2018; 15) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 382 ч. 1 КК України - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сил номер кримінального провадження: 0011674, дата реєстрації провадження: 28.12.2018; 16) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадженні 0001416, дата реєстрації провадження: 23.02.2019; 17) порушенням кримінального провадження стосовно відповідача за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, номер кримінального провадженні 0007357, дата реєстрації провадження: 24.07.2019; 18) рекомендаціями Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 про утримання від спілкування доньки з відповідачем; 19) висновком судово-психіатричної експертизи № 19 Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 12.02.2019 року про психотравматичний вплив відповідача на психіку доньки; 20) характеристикою на ОСОБА_2 , що видана виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якої ОСОБА_2 зарекомендував себе як конфліктна та агресивна людина, що постійно сперечається, не йде на компроміс та завжди всім невдоволена; у спілкуванні не стримується у висловлюваннях, лається та завжди перебуває під впливом своїх негативних емоцій; 21) довідкою Медичного центру приватного підприємства «Клініка Медіком» від 13.07.2018, виданої ОСОБА_3 про те протиправними діями ОСОБА_2 останній завдано моральної шкоди та душевних страждань; 22) заявою ОСОБА_3 від 23.01.2018, адресованою начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю. щодо проведення перевірки фактів вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного домашнього насильства; 23) поясненнями ОСОБА_3 від 31.01.2018, що надавались начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю. щодо систематичного вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного домашнього насильства; 24) відповіддю Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24.02.2018 року №5154/125/55/01 про те, що з боку працівників поліції, під час розгляду матеріалу з гр. ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру, під час якої повідомлено, що всі спірні питання щодо виховання малолітньої дитини потрібно вирішувати, мирним шляхом або у зверненні у відповідні компетентні органи; також гр. ОСОБА_2 було роз`яснено настання кримінальної та адміністративної відповідальності, та було винесено усне попередження щодо недопустимості здійснення насильства у сім`ї.

Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

03.12.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі.

20.05.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 11634, відповідно до якої просив відмовити у позові у зв`язку із не завіренням належним чином документів, які долучені до позовної заяви. Також зазначено, що надані позивачем висновки експертів не є належними доказами по справі.

22.09.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позов, відповідач заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, 03 грудня 2014 року ОСОБА_3 вступила у шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3188.

У шлюбі у подружжя народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2018, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю - ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, що набрало законної сили 18.06.2018 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначила про заподіяння відповідачем їй та її дитині домашнього насильства та спричинення останнім моральної шкоди, яку оцінила в розмірі 100 000 грн.

Частиною 1 ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997 №7, суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону фізичним насильством є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 21 Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров`ю, у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 вищезазначеного Закону постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст. 30 Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» особі, яка має право на відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок домашнього насильства, моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню, та не пов`язана з їх розміром; порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

Стосовно вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, звертаючись із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, на її думку, докази вчинення проти неї та дитини ОСОБА_2 домашнього насилля.

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, приходить до висновку, що останні не можуть підтвердити факт того, що ОСОБА_2 заподіювалось домашнє насилля над позивачем та як наслідок, останній була заподіяна моральна шкода у визначеному їй розмірі.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Так, не є належним доказом підтвердження правової позиції позивача проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складено Службою у справах дітей Одеської міської ради від 27.03.2020 № 08/3354, оскільки останній є саме «проектом», а не передбаченим законодавством необхідним в даному випадку «висновком» комісії з питань захисту прав дітей; даний проект може бути відхилений або змінений під час розгляду даного питання комісією. Більш того, із змісту вищезазначеного проекту вбачається проханням розглянути відповідне питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4 , тобто на час розгляду даної справи це питання залишається невирішеним.

Вказана позивачем постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі № 752/12845/18 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018 по справі № 760/11373/18 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року у справі № 752/25278/18 яким видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , що діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису.

Апеляційним судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_3 та малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість із даних правовідносин вбачається наявність спору щодо порядку участі у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, відтак заява про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також зазначаючи, що відповідач знаходиться на обліку Солом`янського управління поліції ГУНП в м. Києві як сімейний насильник, позивач не підтвердила таке твердження належними та допустимими доказами по справі.

Щодо фактів порушень кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі - КК України), ч. 1 ст. 383 КК України, ч. 1 ст. 382 КК України, ст. 126-1 КК України, визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, то останні не може вважатись беззаперечним актом вчинення таких кримінального правопорушення до винесення судом відповідного вироку (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

Більш того, згідно Конституції України, в останній діє презумпція невинуватості особи - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (стаття 62).

Станом на час розгляду зазначеної справи доказів ухвалення вироку за вказані кримінальні правопорушення та встановлення кола винних осіб суду не надано.

Суд не приймає як належні докази рекомендації Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019, висновок судово-психіатричної експертизи № 19 Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 12.02.2019, висновком експертів Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. № 23/19 за результатами проведення комісійної психологічної експертизи від 26.07.2019, оскільки останні стосуються ОСОБА_4 , яка не є позивачем по справі, також в інтересах якої батьки останньої не звертались.

Оскільки, вищезазначені документи не містять інформації щодо предмета доказування, тому останні не можуть бути належними доказами у справі.

Характеристика на мешканця с. Гатне ОСОБА_2 , видана виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не має відношення до предмета позову, оскільки не містить жодної інформації щодо вчинення домашнього насильства, заподіяння моральної шкоди позивачу, відтак не може вважатися належним доказом у справі.

Вказуючи про довідку Медичного центру приватного підприємства «Клініка Медіком» від 13.07.2018, її пояснення від 31.01.2018, що надавались начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю., відповідь Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24.02.2018 № 5154/125/55/01 позивач не долучає останні до матеріалів справи, позбавляючи суд можливості надати їм відповідну оцінку.

Заява ОСОБА_3 від 23.01.2019, адресована начальнику Солом`янського ГУ НП в м. Києві полковнику поліції Василенко П.Ю. щодо проведення перевірки фактів вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного домашнього насильства не підтверджує обставин, вказаних позивачем, оскільки слугує лише підставою для здійснення перевірки таких фактів у відповідному провадженні.

Суд зазначає, що подання численних позовних заяв ОСОБА_2 , не може тлумачитись як заподіяння позивачу в даній справі моральної шкоди, оскільки правом на звернення до суду наділений кожний, і підставність таких позовів буде перевірено в окремих судових справах.

Більш того, позивачем встановлено кількісну ознаку (грошовий еквівалент) моральної шкоди, яку, як остання зазначила, їй було заподіяно, в розмірі 100 000 гривень. Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів характеру, обсягу та глибини страждань (фізичних, душевних, психічних), невідомо як саме відобразилося твердження, вказані в позовній заяві, це на її емоційному стані, не зазначається, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та не додано жодного доказу, який би це підтверджував.

Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, як то передбачено діючим законодавством.

В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 16, 23 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовуОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО