Справа № 527/951/21
провадження 2/527/10/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання Козинко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу № 527/951/21 за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: державного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Скляр Ельвіри Андріївни про визнання грошових коштів на банківському рахунку приватною власністю спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

Представника позивача звернулась із позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: державного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Скляр Ельвіри Андріївни про визнання грошових коштів на банківському рахунку приватною власністю спадкодавця.

В подальшому представник позивача подав заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, якою просила визнати житловий будинок загальною площею 58,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку загальною площею 58,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

Змінені позовні вимоги огрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були одружені з 20.03.2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, однак у нотаріуса позивачка дізналась про наявність заповіту. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.05.1984 року ОСОБА_4 належив житловий будинок площею 58,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 . За час спільного подружнього житла за рахунок коштів позивачки були здійнені суттєві поліпшення житлового будинку, а саме здіно доданих копій товарних чеків від 20.02.20202, 25.04.2020, 22.05.2020, 20.04.2020 були придбані будівельні матеріали на загальну суму 58372 грн., які були використані для поліпшення житлових умов спільного майна, грошові кошти за які були проведені закупівля будівельних матеріалів та проведеня ремонтних робіт були особистими коштами позивачки, вважає, що цими діями істотно збільшила вартість вказаного нерухомого майна, а тому має право на визнання за нею частини вказаного будинку.

25.07.2022 року через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_3 на заяву про про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, відповідно до якого прохає відмовити у задоволенні позовних відмов з підстав їх незаконності та необґрунтованості посилаючись на те, що додані копії товарних чеків на будівельні матеріали виписані на її померлого батька, тобто він здійснював купівлю, а не позивачка, за час перебувать у шлюбі ОСОБА_5 не робила в будинку ніяких поліпшень, окрім біля будинку було зроблене бетонне вимощення у самому дворі дл в`зду автомобіля, однак скльки це коштувало відповідачці не відомо.

29.09.2022 року Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області по справі була призначена будівельно - технічна експертиза, та перед експертом поставлені запитання: - чи відбулося істотне збільшення вартості житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, в період з 20 березня 2019 року по 26 жовтня 2020 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ?

за рахунок чого відбулось істотне збільшення вартості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (збільшення загальної та житлової площі, проведення ремонтних/будівельних робіт, реконструкції, газопостачання, водопостачання, водовідведення, внутрішнього облаштування тощо)?? Витрати по експертизі покладено на позивача ОСОБА_1 , провадження по справі зупинено.

18.05.2023 року через канцелярію суду найшлов висновок експерта № 80 від 15.05.2023 року.

23.05.2023 року Ухвалою Глобинського районну Полтавської області провадження по справі відновлено.

Сторони в судове засідання направили клопотання про проведення судового засідання без їх участі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що з 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерти виданим 26.10.2020 Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального відділення Міністерства юстиції ( м. Суми).

Померлому ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка під ним.

Згідно висновку експерта № 80 від 15.05.2023 року за результатам проведених досліджень та аналітичних бчислень експрет встановив, що збільшеня вартості жтлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в період з 20.03.2019 по 26.10.2020, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відбулося на 5,4%. Інші конструктивні елементи житлового будинку, господарських будівль та споруд не поліпшувались у вказаний період, або час виконання робіт з поліпшення визначити не можливо. На основі проведенного дослідженя експрет увтановив, що збільшення вартості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відбулося за рахунок затрат на проведення ремонтно будівельних робіт у розмірі 21436 грн.

Дослідивши долучені до матеріалів справи копії товарних чеків № 015/21 від 20.04 2020 № 237 від 29.04.2020 № 033/21 від 25.04.2020, № 961/1 від 22.05.2020 судом встановлено, що всі вони липисані на прізвище ОСОБА_6 , тому неможливо встановити, за рахунок чих сааме коштів здійснювалась купівля будівельних матеріалів.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: державного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Скляр Ельвіри Андріївни про визнання грошових коштів на банківському рахунку приватною власністю спадкодавця відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 17.11.2023 року.

Суддя А. В. Павлійчук