Справа № 336/3856/22
провадження № 2/336/368/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Савеленко О.А.,

за участі секретаря судового засідання Брагіної І.В.,

позивача ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав на малолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

15.08.2022 позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2009 між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 267. Шлюб розірвано у 2016 році. Фактично шлюбні відносини припинені з 2012 року. Спільно з відповідачем вони ніколи не проживали. З відповідачем мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження дитина перебуває на її вихованні та утриманні, знаходиться під її фактичною опікою. Відповідач покинув дитину на призволяще. Останні п`ять років він взагалі не цікавиться її долею, її розвитком та вихованням. Відповідач веде аморальний спосіб життя, постійно та систематично вживає алкоголь. У 2012 році він неодноразову був притягнутий до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство. Дитина мешкає разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1 (кімната 29). Квартира повністю облаштована для комфортного проживання дитини. Дитина облікована у медичних установах, забезпечена одягом та належним харчуванням. З 2017 року відповідач до дитини не навідувався, не цікавився наявним харчуванням, умовами її проживання. Він повністю відокремив своє життя від життя дитини, отже постійно ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Його спосіб життя суперечить моральним принципам і інтересам у житті для безпечного розвитку дитини. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в спілкуванні з дитиною, піклуватись про побудову нормальних відносин між ним та дитиною на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Посилаючись на викладені обставини, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні дії у справі. Позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 11.01.2023 ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що весь час намагався спілкуватись з дитиною та приймати участь у її житті, але позивач різними способами намагається перешкоджати у його спілкуванні з дитиною, не дозволяє їм зустрічатися. Вона не відповідає на телефонні дзвінки, коли він телефонує, щоб поспілкуватись з дитиною, навмисно настроює дитину проти нього. Він регулярно і своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини, надсилає їй кошти на свята та дні народження. Окрім іншого вказав, що декілька разів вони разом проводили час з дитиною, гуляли у парку. Він не проти того, щоб дитина навчалась закордоном та планує надати дозвіл на виїзд за кордон, однак позивачка цьому перешкоджає та усіма способами намагається позбавити його батьківських прав.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Іванченко О.С. в судове засідання не з`явилась, просила справу розглядати без її участі, про що до суду подала письмову заяву.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Парфенюк Л.П. в судове засідання 01.06.2023 не з`явилась, просила справу розглядати без її участі, про що до суду подала письмову заяву.

Фактичні обставити встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований 07.10.2009 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/5075/15-ц від 06.01.2016 шлюб між сторонами розірвано. Згідно вказаного рішення суду із даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 03.12.2015, посилаючись на те, що шлюбні відносини припинені між ними з 2010 року, з вказаного часу вони разом не проживають (а.с.92-93).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 29.03.2011, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання від 16.11.2017 (а.с.97).

Згідно з характеристикою учениці 7-В класу Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 75 Запорізької міської ради Запорізької області Линник Рада позитивно характеризується за місцем навчання, мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки, приймає активну участь у житті школи та класу. Батько дитини ОСОБА_2 не цікавиться учбовими досягненнями доньки, не відвідує батьківські класні та шкільні збори (а.с.10).

16.06.2012 ОСОБА_1 зверталась до Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою за фактом того, що ОСОБА_2 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував, на зауваження не реагував. У відкритті кримінальної справи за даним фактом відмовлено, про що свідчить постанова Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 16.06.2012 (а.с.11,12).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстрований 04.03.2022 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.100).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААГ № 152684 та індивідуальної програми реабілітації інваліда № 769 ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.104-109), працює у ПАТ «Запорізький асфальтобетонний завод» з 01.04.2022 на посаді охоронника, отримує стабільний дохід (а.с.110) та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.111). Відповідачу на праві власності належить частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.112-115).

Органом опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. На засіданні комісії ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини ніяким чином не піклується про доньку, не підтримує., не цікавиться її успіхами та досягненнями. Малолітня ОСОБА_3 повідомила, що з батьком не спілкується та не хоче, повністю підтримує матір в намірі позбавити його батьківських прав. ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення батьківських прав, звинувачував ОСОБА_1 в тому, що вона навмисно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та через це він не може спілкуватись з донькою (а.с.94-95).

Опитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживає разом з матір`ю. Навчається у школі. З батьком вона не бачилась тривалий час. Свого батька вона боїться. Неодноразово при ній він вживав спиртні напої. За допомогою до нього вона не звертається. Має гарні стосунки з новим чоловіком матері та хоче щоб він став її прийомним батьком.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є сусідом позивачки. Відповідача він жодного разу не бачив з дня народження дитини. Позивачка проживає разом дитиною, виховує її. Дитина з сусідами спілкується добре.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, вони підтримують дружні стосунки. У гуртожитку проживає вже три роки. За вказаний час відповідача не бачила жодного разу. Позивачка проживає разом з дитиною. Донька Рада спілкується з її дітьми, про свого батька жодного разу не розповідала.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з позивачкою вони знайомі майже сім з половиною років, підтримують дружні стосунки та вона часто буває вдома у позивачки. З дитиною Радою вона неодноразово спілкувалась, проте дитина жодного разу не говорила про свого батька. На теперішній час позивачка перебуває у стосунках з іншим чоловіком, який дуже добре ставиться до її дитини та дитина сприймає його як рідного батька. Дитина за місцем мешкання забезпечена усіма необхідними речами. Нового чоловіка позивачки називає батьком.

Нормативне обґрунтування.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28.11.2018 року № 718/337/17 та від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Висновки суду.

З досліджених судом доказів, з урахуванням зазначених роз`яснень, встановлено, що відповідач має постійне місце проживання, місце роботи, стабільний дохід та на праві власності частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.115).

ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.11). Згідно довідки наданої Шевченківським ВДВС, заборгованість по сплаті аліментів хоча і є, однак з квітня 2021 року аліменти сплачуються своєчасно. Окрім того, згідно квитанцій долучених відповідачем у період 2017-2022 року ОСОБА_2 перераховував кошти ОСОБА_1 на потреби дитини, на свята та на день народження(а.с.116-120), отримання коштів підтверджено у судовому засіданні і позивачем.

Крім того, поведінка відповідача під час судового розгляду вказує на те, що він не мав і не має наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків, хоче спілкуватися з дитиною та дуже емоційно реагує з приводу позбавлення його батьківських прав.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Щодо думку дитини, яка висловилась про те, що хоче щоб її батьком був новий чоловік матері та щодо висновку органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом досліджено висновок органу опіки і піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, з описової частини висновку, вбачається, що органом опіки та піклування на засіданні комісії були запрошені та заслухані позивач, малолітня ОСОБА_3 , яка повідомила, що з батьком не спілкується і не хоче, в навчанні їй допомагає матір та її чоловік, з яким в неї склалися дружні відносини та вона повністю підтримує матір у намірі позбавити батька батьківських прав та відповідач ОСОБА_2 , який заперечував проти позбавлення батьківських прав та звинувачував колишню дружину у тому, що вона навмисно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Отже, зі змісту висновку, не зрозуміло на підставі яких доказів, міркувань, орган опіки та піклування прийшов саме до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , висновок не містить жодних обґрунтувань щодо ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

У даній справі, вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд надає системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд враховує, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Позивачем у справі не надано суду переконливих доказів ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд має враховувати висловлену думку дитини системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надати правильну оцінку.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст. 171 СК України).

Судом враховано, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, яка негативно налаштована по відношенню до батька та проти будь-яких побачень батька та дитини, що не заперечувалось самою позивачкою у судовому засіданні. Тобто мати має вплив на доньку і такими своїми діями формує у дитини відношення до свого батька. Отже на думку суду, малолітня ОСОБА_3 , висловила свою думку під впливом своєї матері, яка має намір позбавити батьківських прав відповідача, для того, аби в майбутньому створити нову сімю, що суперечить інтересам дитини в першу чергу. Линник Рада, якій на момент розгляду справи виповнилося 12 років, в повній мірі неспроможна надати правильну оцінку діям батька, його вчинкам, а її відношення до батька сформовано лише на підставі характеристик матері.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених обставин справи, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а отже про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, а саме факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164,166, 171 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-268, 273, 280-289,352-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав на малолітню дитину- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручене удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя: О.А. Савеленко

01.06.23