Провадження № 2/521/599/23
29 березня 2023 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Філімончук М.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували з 16.06.2007 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.02.2017 року, по справі № 521/9093/16-ц.
Як вказав позивач, під час шлюбу, позивач ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 , зареєстрував місце проживання відповідачки ОСОБА_3 за адресою свого будинку, а також її родичів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - матір колишньої дружини позивача; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - брата колишньої дружини позивача; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - тещу позивача ОСОБА_2 .
Позивачі вказують, що всі відповідачі фактично за місцем реєстрації не мешкали та не мешкають, не приймають участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги, не здійснюють поточного ремонту житла. Фактичне місце проживання відповідачів невідоме, будь які спроби спілкування з ними марні.
Також, позивачі вказують, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, що позбавляє позивачів можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.
Враховуючи викладене, позивачі просили суд визнати відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим зняттям відповідачів з місця реєстрації проживання за адресою третьою особою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради.
Позивачі у судове засідання не з`явились, до суду їх представник подав заяву про розгляд справи без їх участі (а. с. 108).
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання слухання справи неодноразово повідомлялися належним чином (а. с. 58, 59, 62, 63, 88, 90, 91, 92, 93, 103, 104, 106).
Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзив на позов відповідачі до суду не подали.
Представник третьої особи: Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради до суду не з`явилась, але до канцелярії подала заяву про розгляд справи без її участі.
Крім того, від представника Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшли пояснення, в яких вона заперечувала проти вимоги позову про зняття Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради відповідачів з місця реєстрації проживання, посилаючись на те, що задоволення вимоги позову про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням домоволодінням, є підставою для зняття з реєстрації, а тому просила відмовити у її задоволенні.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9 13).
Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.02.2017 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб (а. с. 8).
З огляду на те, що відповідачі зареєстровані в будинку, але в ньому фактично не проживають, позивачі не можуть в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
На спростування зазначеного матеріали справи не містять жодного доказу.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідачі не є власниками будинку, який належить на праві спільної часткової власності позивачам, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами квартирою, відповідачі не проживають в житловому приміщені що, відповідно, порушує право власності позивачів, які мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власники вважають прийнятним.
Щодо вимог позивача стосовно зняття Департаментом надання адміністративних послуг ОМР відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання в будинку, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні та є передчасними.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, задовольнити частково.
Визнати відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук