РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10138/23

Номер провадження 2/495/4774/2023

06 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в складі:

судді Боярського О.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна

В С Т А Н О В И В:

21.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд:

- скасувати арешт нерухомого майна номер обтяження 7707422 на частину квартири АДРЕСА_1 яка за життя належана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- скасувати арешт нерухомого майна номер обтяження 12426797 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує зокрема тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є її рідним братом.

Після смерті брата відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, зокрема з частки квартири АДРЕСА_1 .

З метою спадкування позивачка звернулася до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Т.М. Пінігіна, яким в подальшому було заведено спадкову справу № 282/2020 до майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак отримати свідоцтво на право на спадщину на спадкове майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , позивачці не вдалося у зв`язку з тим, що на вищезазначену частку нерухомого майна було накладено арешт.

Так відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 220097889 сформованої 13.08.2020 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження серії та номер № 49588063, виданий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області 08.12.2015 року було накладено арешт на майно та права ОСОБА_2 (номер запису про обтяження 12426797).

Так відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 220097583 сформованої 13.08.2020 року вбачається, що 07.02.2008 року третьою Одеською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 (реєстраційний номер 7707422 підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 329592 від 28.07.2008 року на підставі заяви першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції в м. Одеса.

З метою зняття арешту позивачка звернулась до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) з метою отримання довідки про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 07.08.2023 року на звернення позивачки про надання вказаної довідки, останній було повідомлено, що надати їй інформацію про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 не є можливим у зв`язку з тим, що позивача не є стороною виконавчого провадження.

У зв`язку з вищезазначеним позивачка була вимушена звернутися задля захисту свої прав та інтересів.

Представник відповідача Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

27.10.2023 року від представника відповідача Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на вищезазначену позовну заяву, в якій представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно інформації, які міститься в Спецрозділі Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби у Київському районі м. Одеси перебував виконавчий лист №1-483/07, виданий 28.11.2007 Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 3500,00 грн.

В ході перевірки майнового стану боржника отримана інформація про реєстрацію за боржником об?єкта нерухомості - частини квартири. З метою забезпечення виконання рішення суду постановою державного виконавця АН 329592 від 28.07.2008року накладений арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на часту квартири АДРЕСА_1 , встановлена заборона відчуження зазначеного майна.

Станом на 26.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-483/07, виданого 28.11.2007, про стягнення боргу з ОСОБА_2 закінчено, матеріали передані для зберігання в архів, а в подальшому, на виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби», Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання. Інформація про виконання рішення суду відсутня, виконавчий збір та витрати, пов?язані з проведенням виконавчих дій, не сплачені. Таким чином відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу без її участі.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, зокрема з частки квартири АДРЕСА_1 .

З метою спадкування позивачка звернулася до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Т.М. Пінігіна, яким в подальшому було заведено спадкову справу № 282/2020 до майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак отримати свідоцтво на право на спадщину на спадкове майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , позивачці не вдалося у зв`язку з тим, що на вищезазначену частку нерухомого майна було накладено арешт.

Так відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 220097889 сформованої 13.08.2020 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження серії та номер № 49588063, виданий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області 08.12.2015 року було накладено арешт на майно та права ОСОБА_2 (номер запису про обтяження 12426797).

Так відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 220097583 сформованої 13.08.2020 року вбачається, що 07.02.2008 року третьою Одеською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 (реєстраційний номер 7707422 підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 329592 від 28.07.2008 року на підставі заяви першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції в м. Одеса.

З метою зняття арешту позивачка звернулась до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) з метою отримання довідки про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 07.08.2023 року на звернення позивачки про надання вказаної довідки, останній було повідомлено, що надати їй інформацію про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 не є можливим у зв`язку з тим, що позивача не є стороною виконавчого провадження.

Станом на 26.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-483/07, виданого 28.11.2007, про стягнення боргу з ОСОБА_2 закінчено, матеріали передані для зберігання в архів, а в подальшому, на виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби», Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання.

Наявність обтяжень перешкоджає позивачу отримати свідоцтво на право на спадщину вищевказаним майном та порушує його права, як спадкоємця цього майна.

Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяження є втому числі і рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього закону дії або бездіяльність державного реєстратора може бути оскаржена до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено наступне: «кожен має право на справедливий … розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом».

Згідно до існуючої практики Європейського суду по правам людини, яка згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, наряду с Конвенцією є джерелом права, наявність безпристрасності по п.1 ст. 6 повинно визначатися по суб`єктивному та об`єктивному критеріям.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1 ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.

У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, з метою прийняття у визначеному законом порядку спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивачка має намір набути права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 .

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_2 перешкоджає позивачу, як спадкоємцю черги за законом, оформити спадщину на майно та стало підставою для усної відмови нотаріуса видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 N 606-XIV (у редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з пп. 8.19 п. 8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, який був чинним та підлягав застосуванню щодо виконавчого провадження, відкритого щодо позивача (до прийняття Міністерством юстиції України наказу від 19 липня 2017 року № 2302/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5»), знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання підлягають завершені виконавчі провадження.

Відповідно до п.п.1 та 2 розд. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Отже, обставини справи свідчать про те, що виконавче провадження щодо ОСОБА_2 було завершено і після закінчення строку зберігання знищено, однак в порушення вимог законодавства арешт, накладений на майно позивача як боржника, знятий не був.

Станом на день розгляду справи арешт з нерухомого майна також не знятий, що порушує право приватної власності, а саме позбавляє позивача права на спадкування вказаного майна.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 N 606-XIV (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), відповідно до ч. ч. 1, 2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено, що накладений арешт позбавляє спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.

Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України.

За таких обставин, із закінченням виконавчого провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому, втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження.

Арешт майна боржника у такому разі, із заходу забезпечення виконання рішення суду, перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного, а також, що наявність обтяження перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право на спадкування після смерті померлого брата на таке майно, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, суд вважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене для ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування арешту нерухомого майна, який був накладений постановою державного виконавця АН 329592 від 28.07.2008 року

Керуючись ст. ст. ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 142, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрйонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна номер обтяження 7707422 на частину квартири АДРЕСА_1 яка за життя належана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Скасувати арешт нерухомого майна номер обтяження 12426797 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О.Боярський