Справа № 737/52/23
Провадження № 2/737/53/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Решітько А. Д.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради, третя особа на стороні відповідача Державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В. В.,

про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

інші учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_2 .

До спадкового майна, зокрема, входить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також право на 1/3 частину вказаного будинку має кожен з позивачів, однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, внаслідок чого позивачі не можуть реалізувати своє право власності на нього.

Просять суд визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 ;

Позовна заява надійшла до суду 01 лютого 2023 року.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 15 лютого 2023 року, після усунення позивачами недоліків прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 06 березня 2023 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 27 квітня 2023 року та двічі відкладався: на 16 травня 2023 року та на 01 червня 2023 року.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Також зазначили, що ОСОБА_3 у кінці 80-х на початку 90-х років працював у колгоспі, так як в той час було скрутно знайти іншу роботу.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про визнання позовних вимог в повному обсязі, а також про розгляд справи за відсутності представника селищної ради.

Від в.о. завідувача Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 48/2012 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 92 від 27 січня 2023 року, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невісткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 1973 року (а.с.12).

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.11).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 48/2012 вбачається, що 05 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою в якій відмовилась від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловіка ОСОБА_3 (а.с.94).

05 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.93).

ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, які належали померлому ОСОБА_3 (а.с.123,125).

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв його син ОСОБА_2 . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено.

Згідно з повідомленням в.о. державного нотаріуса Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В. В. від 26.01.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.23).

Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР від 15.08.2022 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 22).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а, а1, сараї Б, б, Г, погріб В, рік побудови 1983 (а.с. 41-45).

У витягу з погосподарської книги № 1 Куликівської селищної рада (с. Пенязівка) на 1991-1995 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Членами даного господарства були: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 (а.с.14).

Домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 1991 рік відносилось до суспільної групи колгоспника, що підтверджується, зокрема, показаннями позивачів, які зазначили, що ОСОБА_3 у кінці 80-х на початку 90-х років минулого століття працював в колгоспі, а також державними актами серії ЯГ № 810624 від 26.01.2009 на право власності на земельну ділянку площею 3,30 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Куликівської селищної ради та серії ЯГ №840697 від 26.01.2009 на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території. Салтиково-Дівицької сільської ради, які були видані на ім`я ОСОБА_3 .

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

З вищенаведеного вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виходячи з презумпції рівності часток, кожному з них фактично належало право власності на 1/3 частину майна колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його син ОСОБА_2 , який, зокрема, успадкував 1/3 частку майна колишнього колгоспного двору. Таким чином, частка ОСОБА_2 зросла до 2/3 (1/3 + 1/3).

Частка ОСОБА_1 у майні колишнього колгоспного двору складає 1/3.

За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було побудовано до 05.08.1992 року, вказаний будинок належав до категорії колгоспний двір, судом було установлено, що частка ОСОБА_2 у праві власності на житловий будинок, з урахуванням прийняття ним спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 складає 2/3 частини, а частка ОСОБА_1 складає 1/3 частину, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 88,8 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а, а1, сарай Б, б, Г, погріб В).

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 88,8 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а, а1, сарай Б, б, Г, погріб В).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 червня 2023 року.

Суддя Н. Ю. Рубаненко