РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: Сіміч М. О.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувало кримінальне провадження № 0007791 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також судом стягнуто на користь ОСОБА_1 :

- з комунального підприємства «Рівнеелектротранс» 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 28405,77 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком ухвалено також стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1979,20 грн.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09.08.2022 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення матеріальної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог вказаної ухвали та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначений позов у визначеній судом апеляційної інстанції частині розподілено судді Левчуку О. В.

Ухвалою суду від 23.09.2022 прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, розгляд цивільного позову постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на його користь матеріальну шкоду в сумі 33 410, 77 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.11.2016 близько 19 год. 05 хв. ОСОБА_3 , керуючи тролейбусом "Skoda" № НОМЕР_1 , який належить КП "Рівнеелектротранс", рухаючись по вул.Київській у м.Рівне зі сторони вул.Відінська в напрямку вул.Костромьска навпроти буд. №18, по вул.Київська, в порушення вимог п.п.2.3 (б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху при виникненні небезпеки для руху негайно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустила на позивача наїзд, коли він перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху транспортного засобу, хоча мала технічну можливість уникнути наїзду на позивача шляхом застосування екстренного гальмування. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Також судом стягнуто на користь ОСОБА_1 : - з комунального підприємства «Рівнеелектротранс» 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 28405,77 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Вироком ухвалено також стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1979,20 грн. Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09.08.2022 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення матеріальної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Позивач зазначає, що він перебував з 06.11.2016 по 21.11.2016 на лікуванні у Рівненській центральній міській лікарні. У зв`язку з погіршенням здоров`я позивач двічі лікувався у Рівненському обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення, у неврологічному відділення, з 15.12.2016 по 26.12.2016, та з 10.04.2017 по 21.04.2017. А в перервах між стаціонарним лікуванням лікувався і лікується до теперішнього часу амбулаторно. В результаті отриманої черепно-мозкової травми у позивача значно погіршився слух, у зв`язку з чим, згідно з консультативного висновку лікаря-сурдолога КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня" для покращення слуху рекомендовано слухопротезування правого вуха слуховим апаратом. Зважаючи на те, що необхідність використання ним слухового апарату перебуває у причинно наслідковому зв`язку із наслідками скоєного кримінального правопорушення, вважає, що вартість такого апарату має бути компенсована за рахунок відповідача.

29 листопада 2022 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на свою користь заподіяну шкоду з АТ "Страхова компанія "Країна" в розмірі 33 410,77 грн, стягнути із Комунального підприємства «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради на користь позивача 1000 грн. матеріальної шкоди, яка полягає в утриманій на користь АТ "Страхова компанія "Країна" франшизі, яка не підлягає виплаті під час відшкодування матеріальної шкоди та стягнути на свою користь з відповідача 98 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позивач обґрунтовує збільшення тим, що згідно з останнім лікарським заключенням та обстеженням функціонування слуху позивача, лікарем рекомендовано позивачу для придбання слуховий апарат моделі Widex Moment-110F. Відтак, на підставі рахунку-фактури №2-11/22 від 21.11.2022 та акту здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) №2-11/22 від 22.11.2022 позивачу було встановлено та налаштовано для використання слуховий апарат моделі Widex Moment- 110 вартістю 30 000 грн. Тому, зважаючи на те, що необхідність використання позивачем слухового апарату перебуває у причинно наслідковому зв`язку із наслідками скоєного кримінального правопорушення, то позивач вважає, що вартість такого апарату має бути компенсована за рахунок відповідача.

05 грудня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до п.10.2 р.10 Договору страхування, загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою непрацездатності у даному випадку може скласти лише 12 000,00 грн. Однак, позивач не звертався до АТ "Страхова компанія "Країна" із вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю в порядку, що встановлений Договором страхування та не надавав жодних документів, як того вимагає Договір страхування, тому, у зв`язку з вищенаведеним, відсутнє обґрунтування вимог позивача на компенсацію матеріальної шкоди та придбання слухового апарату. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 16.03.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 26.05.2023, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог в частині вимог до Комунального підприємства «Рівнеелектротранс».

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили задоволити їх.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувало кримінальне провадження № 0007791 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09.08.2022 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення матеріальної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Так, Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2021 у справі №569/12111/17, провадження №11кп-4815/92/22, встановлено, що "06.11.2016 близько 19 год. 05 хв. ОСОБА_3 , керуючи тролейбусом "Skoda" № 114, який належить КП "Рівнеелектротранс", рухаючись по вул.Київській у м.Рівне зі сторони вул.Відінська в напрямку вул.Костромська навпроти буд. №18, по вул.Київська, в порушення вимог п.п.2.3 (б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху при виникненні небезпеки для руху негайно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустила на позивача наїзд, коли він перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху транспортного засобу, хоча мала технічну можливість уникнути наїзду на позивача шляхом застосування екстренного гальмування із зупинкою транспортного засобу до місця наїзду.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку легкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, перелому основи черепа-перелому передньої та задньої стінки лобної пазухи зліва з поширенням на верхню стінку лівої орбіти та решітчасту кістку ускладненні пневмоцефалгією, забійної рани лоба зліва, саден в лобній ділянці голови, в ділянці лівої вилиці, в ділянці носо-губного трикутника зліва, на яснах зліва в проекції 3-го верхнього зуба, крововиливів на нижній повіці правого ока, на нижній повіці лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_3 п.п. 2.3(б), 12.3, 18.1 ПДР, які передбачають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Так, за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи експертом було встановлено, що у дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, дії водія тролейбуса ОСОБА_3 не відповідають вимогам п.2.3(б), п.12.3 і п.18.1 ПДР та з технічної точки зору знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також колегія суддів враховує висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_1 №1276 від 22.11.2016-03.01.2017, згідно з яким виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та могли виникнути за обставин, вказаних у постанові, тобто при наїзді на нього тролейбуса."

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Суд також зазначає, що з огляду на характер перенесеної черепно-мозкової травми -06.11.2016) наявність переломів кісток лицевого скелету і основи черепа, ускладненої субарахноїдальним крововиливом, суд дійшов висновку що втрата слуху позивачем знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 06.11.2016.

Згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів УА № 137677 від 13.07.2016 року укладеному між Комунальним підприємством «Рівнеелектротранс» РМР та ПАТ „Страхова компанія „Країна" вбачається, що сторони уклали договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу за шкоду заподіяну забезпеченим транспортним засобом, а саме тролейбусом «Skoda 14TR» № 114. Ліміт відповідальності становить 150000 гривень, франшиза по вказаному договору становить 1000 грн.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

За змістом п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 ЗУ «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди), є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життюта здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода ,пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону №1961-ІV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Крім того, ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Судом встановлено, що позивачем було понесено витрати, які були пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати в сумі 4 410,77 гривень підтверджені відповідними квитанціями та фіскальними чеками.

Крім того, згідно рахунку-фактури №2-11/22 від 21.11.2022 та акту здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) №2-11/22 від 22.11.2022 позивачу було встановлено та налаштовано для використання слуховий апарат моделі Widex Moment- 110 вартістю 30 000 грн.

Стосовно доводів представника відповідача щодо непідтвердження витрат на придбання вказаного слухового апарату, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 серпня 2022 року у справі № 916/546/21 зауважила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі це питання дослідження як змісту такого акта, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає його оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту. З огляду на різні обставини справ суди доходять різних висновків щодо правової природи акта приймання-передачі. Такі висновки можуть відрізнятись один від одного, однак, зважаючи на різний контекст справ, у яких відповідні висновки зроблені, це не свідчить про їх суперечність один одному.

Також суд звертає увагу, що у ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 203/4566/15-ц.

З огляду на зміст акту здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), а також презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку, що позивачем було понесено витрати на придбання слухового апарату моделі Widex Moment-110 вартістю 30 000 грн.

Щодо посилання представника відповідача на те, що позивач заяву на виплату страхового відшкодування шкоди до страховика не подавав, суд зазначає таке.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, а відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Отже, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV (далі Закон N 1961-IV).

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі N 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону N 1961-IV (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону N1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону N 1961-IV, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний (трирічний) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону N 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Отже, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа N 465/4621/16-к, провадження N 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).

Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 33 410, 77 грн. (4 410,77 + 30 000, 00 грн -1000, 00 грн (франшиза) = 33 410, 77 грн)

Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640, 00 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 33 410, 77 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" в дохід держави судовий збір в сумі 640, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

відповідач: Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (вул. Електриків, 29-А, м. Київ, 04176, ІК 20842474).

Повне судове рішення складене та підписане 05.06.2023.

Суддя Левчук О. В.