ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/901/23
Провадження № 22-ц/821/1680/23
категорія 310040000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Яцюк Максим Васильович;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа: Орган опіки та піклування Степанківської сільської ради

розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Степанківської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

в с т а н о в и в :

Описова частина

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 08.09.2015 року Черкаським районним судом Черкаської області було винесено рішення, яким шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу відповідач майже припинив спілкуватися із сином та приймати участь у його вихованні.

Також позивач вказує, що відповідач не виконував свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Так, 26.11.2019 року Черкаським районним судом по справі № 707/1402/19 винесено рішення, яким встановлено стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць.

Відповідач не виконував належним чином рішення суду. Позивачу довелося звернутися до суду із позовом про стягнення неустойки. 04.02.2021 року Черкаським районним судом Черкаської області по справі № 707/2617/20 винесено рішення, яким позов задоволено та стягнуто неустойку в розмірі 16240 грн. Вказане рішення відповідач також не виконав.

Зважаючи на відсутність дій відповідача щодо утримання дитини та боргу по аліментам, позивач звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального проступку. Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду від 18.01.2021 року було зобов`язано Черкаське районне управління поліції внести відомості по заяві до ЄРДР.

Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо спілкування із сином, участі у вихованні сина та щодо утримання сина. Відповідач не цікавиться матеріальним станом дитини, станом здоров`я, успішністю у навчанні. Також не цікавиться, які потреби є у дитини. Більше того, відповідач не вітає сина із святами.

За минулий 2022 рік відповідач один раз бачив дитину, але приїзд було пов`язаний не з інтересами дитини, а із зміною місця проживання дитини та погодженням біологічного батька.

На даний час дитиною повністю піклується та утримує позивач із своїм нинішнім чоловіком ОСОБА_4 , який бажає стати повноцінним батьком для дитини. Але процес усиновлення не може бути розпочатий за відсутності рішення суду про позбавлення батьківських прав відповідача.

Позивача вважає, що є наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

В зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що під час розгляду справи судом не встановлено факту свідомого та умисного невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , відсутності з його боку будь-якої участі у вихованні дитини, свідоме самоусунення від забезпечення морального та духовного розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк М.В. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 серпня 2023 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте без врахування всіх обставин справи, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Зазначає, що суд відмовив у позові, виніс окрему ухвалу відносно служби у справах дітей, але вирішив не попереджувати відповідача щодо необхідності зміни поведінки щодо виховання дитини, не поклав на орган опіки та піклування обов`язку вести контроль.

В судових дебатах представник позивача зазначав, що єдиним варіантом змусити відповідача виконувати батьківські обов`язки та цікавитись життям сина є задоволення позову. Зазначав, що випадку зміни поведінки батьківські права можна поновити. Відповідачу потрібно стимул.

Крім того, судом проігноровано, що з часу подання позову і до винесення рішення по справі відповідачем не змінено поведінку щодо зацікавленості сином. Жодних дій від відповідача не відбулося.

Також, судом помилково встановлено, що відбувається періодична виплата аліментів. Так, за доказами, які містяться в матеріалах справи, відповідач значний час не сплачує аліменти, має величезний борг, ігнорує два рішення суду щодо стягнення аліментів та пені за прострочення сплати аліментів.

Звертає увагу суду на те, що під негативним впливом слід вважати, що відповідач не здійснює дій щодо виховання сина. Дитина не проти, щоб у нього був батько, але син підтвердив небажання батька займатися вихованням.

Крім того, суд першої інстанції посилається на карантині обмеження та введення на території України воєнного стану, що впливає на виконання батьківських обов`язків. При цьому, судом не роз`яснено, яким чином. Батько, який бажає бачити дитину, не буде дивитися на обмеження або повітряні тривоги. Вказане може вплинути на проведення дозвілля з дитиною в громадських місцях, але не може вплинути на проведення дозвілля з дитиною за місцем проживання дитини, не може вплинути на цікавість потребам дитини, не може вплинути на принаймні, часткову виплату аліментів, які потрібні задля забезпечення дитини одягом, їжею, тощо.

В зв`язку з вищевикладеним просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 10.07.2010 року, який розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.09.2015 року (справа №711/6487/15-ц). Дане судове рішення набрало законної сили 21.09.2015 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №1435), який на даний час проживає із матір`ю.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.11.2019 року (справа №707/1402/19) із ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн. щомісяця, з урахуванням індексації, починаючи з 05.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане судове рішення набрало законної сили 27.12.2019 року.

Дане судове рішення виконується органами ДВС (постанова про відкриття виконавчого провадження № 61146279 від 03.02.2020 року) і за інформацією державного виконавця Придніпровського ВДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ), станом на 01.02.2023 року заборгованість по сплаті аліментів становить 68228, 11 грн. Під час розгляду справи сторони погодились із тим, що братом відповідача ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 на рахунок позивача були перераховані аліменти на виконання вказаного вище судового рішення.

Також судом встановлено, що матір відповідача ОСОБА_8 , 1951 року народження, є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново (непрацездатна), відповідно до даних довідки до акту МСЕК серія 4 ЧК № 063212 від 14.02.2005 року. Між тим, відсутні дані про те, що ОСОБА_2 є її опікуном за рішенням органів соціального захисту.

Відповідно до листа директора ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю № 34 від 21.02.203 року № 144, впродовж 2021-2022 навчального року та станом на 21.02.2023 року ОСОБА_2 особисто освітній заклад, де навчається ОСОБА_3 , не відвідував; участі у батьківських зборах та іншій громадській діяльності не брав; звернень батька до навчального закладу, класного керівника та інших педагогів від батька не надходило.

Судом переглянуті фотознімки подій щодо відпочинку ОСОБА_3 , в тому числі разом із батьком ОСОБА_2 , і в 2023 році.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Степанківської сільської ради від 03.07.2023 року №1262/15-02, який наданий на виконання ухвали суду, є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.

У якості правових підстав позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 посилалася на пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), - у тому числі позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 має призвести до позбавлення його батьківських прав.

Судом першої інстанцій враховано, що мати не сприяла участі батька у вихованні сина, певною мірою перешкоджала в цьому. Між тим, з огляду на встановлені обставини, вона протягом тривалого часу не вчинила жодних активних дій задля того, щоб привернути увагу батька до життя дитини, задля створення умов, налагоджування відносин між сином та його батьком, враховуючи, що дитини проживає з нею. На думку суду першої інстанції, не є допустимим блокування мобільного зв`язку матері з батьком дитини, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки незважаючи на особисті відносини між батьками, один із батьків, який проживає окремо від дитини в іншому населеному пункті, вправі отримувати певну інформацію про життя дитини, її навчання, стан здоров`я тощо, від іншого з батьків.

Суд першої інстанції надав критичну оцінку висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 , з посиланням на те, що його складено без врахування позиції батька та самої дитини, лише вказана позиція матері, позивачки по справі.

Слід звернути увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що в цій справі позивач не довела необхідності застосування до відповідача такої крайньої санкції як позбавлення батьківських прав (розриву кровного споріднення) та позитивного впливу від застосування цієї санкції на неповнолітню дитину.

Крім того, під час розгляду справи відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначив, що змінить своє відношення до сина і прикладе усіх зусиль, щоб відновити довіру та добре ставлення сина до себе.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства», стаття 45 ЦПК України).

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив суду, що він ображений «байдужим ставленням» батька до нього останній час, але він хоче з батьком спілкуватися, відпочивати і сумує за ним.

Суд надав оцінку думці дитини у сукупності з усіма обставинами справи, врахував сімейну ситуацію. Суд взяв до уваги, що малолітня дитина сторін - ОСОБА_3 на час розгляду справи був ображений на батька. На це безумовно вплинула тривала відсутність спілкування між сином та батьком, а також конфлікт між відповідачем та позивачем.

Встановлені судом обставини, наявність заборгованості по сплаті аліментів, не можна визнати достатніми для висновку про належне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, піклування, утримання і розвитку сина ОСОБА_3 . У той же час такі дії, а також висловлені наміри, свідчать про можливість зміни поведінки батька за допомогою та участі органів опіки та піклування.

Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини.

Колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано у справі № 149/2510/21 достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року).

Загальні висновки суду першої інстанції про недоцільність позбавлення батька батьківських прав щодо неповнолітнього станом на сьогоднішній день сина, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованими та такими, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в апеляційній скарзі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка М.В. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.08.2023 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Степанківської сільської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 06 грудня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко