Справа № 317/5245/23
пр. № 2/317/1194/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Демко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначив, що « ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати позивача та відповідачів, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянку під будинком, а також житлового будинку АДРЕСА_2 . Після смерті матері, позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері до нотаріальної контори звернувся його рідний брат та син померлої ОСОБА_2 , відповідач 1 по справі, який отримав праві документи на спадкове майно у вигляді: частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянку під даним будинком. Позивач зазначає, що після смерті матері між ним та його братами, відповідачами відбулася домовленість про поділ спадкового майно, згідно до якого житловий будинок АДРЕСА_1 та приватизована їх матір`ю земельна ділянку під даним будинком залишається відповідачам, а менший житловий будинок АДРЕСА_2 та який має гірший стан перейшов до позивача. Така домовленість між ними існує до теперішнього часу. Проте на теперішній час позивач через нотаріальну контору отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері не має можливості з причини того, що прийняв спадщину шляхом спільного фактичного проживання на день смерті матері разом з нею та зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_2 належав матері на підставі даних з по господарської книги, за вказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 20.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засіданні не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви про проведення судового розгляду справи без них, позовні вимоги позивача визнають повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 831, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області від 18 вересня 2015 року, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 287 виданого повторно Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 25 січня 2019 року, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно до довідки виданою адміністратором відділу «ЦНАП» Широківської сільської ради від 30.06.2023 року за № 3199 позивач починаючі з 2014 року по день смерті матері ОСОБА_4 проживали разом по АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу (виписки) з погосподарської книги № 2909 від 07.06.2023, виданої адміністратором відділу «ЦНАП» Широківської сільської ради, житловий будинок АДРЕСА_2 належав ОСОБА_4 на підставі даних з по господарської книги.

Згідно з довідкою від 30.06.2023 року, виданою адміністратором відділу «ЦНАП» Широківської сільської ради, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрованою та проживала за адресою: по АДРЕСА_1 по день смерті. За вказаною адресою на день смерті спадкодавця зареєстрованих осіб не було.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З копії спадкової справи видно, що після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернувся лише відповідач ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини за законом після її смерті згідно зі ст.1261 ЦК України. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, наразі немає.

22.09.2023 приватним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Карташовою Т.М., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нотаріусу не подані підтвердження про спільну реєстрацію за однією адресою та відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

05.08.1992 вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва об`єктів. Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

У відповідності до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений ФОП ОСОБА_6 , станом на 17.07.2023 житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побудований у 1943 році, самовільних побудов немає.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що позивач разом з відповідачами прийняли спадщину після смерті їх матері ОСОБА_4 , та одразу домовилися про її розподіл згідно до якого, відповідачі прийняли у спадок житловий будинок АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку під даним будинком, а позивач прийняв у спадок житловий будинок АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджуються заявами відповідачів, які визнали повністю позовні вимоги позивача.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки у позасудовому порядку у позивача відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РОНКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності житловий будинок АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері -ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Мінгазов