Провадження № 22-ц/812/597/23

П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2023 року м. Миколаїв

справа № 487/4849/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 березня 2023 року під головуванням судді Карташевої Т.А. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення 24 березня 2023 року, у цивільній справі

за позовом

Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У червні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позивач зазначав, що в опалювальних сезонах 2016-2018 роках здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Нарахування відповідачці сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року здійснювались за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За вказаний період позивач надав теплову енергію на суму 22388,32 грн, з урахуванням перерахунку 660,19 грн 22728,13 грн, за яку відповідачка не сплатила, тим самим не виконала свої зобов`язання.

Надіслане ОСОБА_1 попередження № 2-ф1 від 08 січня 2019 року залишилося без задоволення та відповіді.

Посилаючись на викладені обставини та враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 42541 грн боргу за спожиту теплову енергію, а також 6821,27 грн суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1822,15 грн трьох відсотків річних.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2019 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 42541 грн, а також 6821,27 грн суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1822,15 грн трьох відсотків річних. Крім того, суд розподілив судові витрати.

23 вересня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення скасоване та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції 09 серпня 2021 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вона зазначала, що квартира АДРЕСА_3 за весь період, що перебувала у її власності, не мала централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, тож і договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води вона не укладала. Розрахункової книжки не мала, особового рахунку споживача не отримувала.

А тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні, оскільки відсутні обставини, які б підтверджувались належними та допустимими доказами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію в розмірі 42541,00 грн; 6821,27 грн - суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1822,15 грн - три проценти річних. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири АДРЕСА_3 від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. Відключення квартири від системи централізованого теплопостачання є самовільним, проведеним з порушенням передбаченого законодавством Порядку, а тому не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією. Відповідачкою не спростовані надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира АДРЕСА_3 за весь період, що перебувала у її власності, не мала централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, тож і договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води вона не укладала, розрахункової книжки не мала, особового рахунку споживача не отримувала. Про що свідчать докази, надані нею до суду разом із заявою про перегляд заочного рішення суду від 20 травня 2021 року.

Відповідачка зазначає, що позивач не заперечував про відсутність опалення в її квартирі.

Щодо тверджень позивача про порушення нею порядку відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, встановлений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, ОСОБА_1 зазначає, що станом на 15 березня 2007 року (дата узгодження підключення індивідуального опалення в її квартирі) існувала інша редакція зазначених Правил, вимоги якої і було дотримано колишнім власником квартири.

Вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору про надання послуг централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води або акцептовано договір у будь який спосіб. Оскільки факт відсутності договору про надання житло-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг у період зазначений у позові. При цьому позивачем повинен бути доведеним факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Із оскаржуваного судового рішення не вбачається, на підставі яких саме доказів судом першої інстанції встановлено факт надання послуг у спірний період, перелік наданих послуг та споживання таких послуг апелянтом.

На думку апелянта, суд першої інстанції не з`ясував правових підстав для здійснення нею оплати за надання житлово-комунальних послуг. Також судом не встановлювалось фактичне направлення позивачем на адресу апелянта рахунків для оплати послуг з метою проведення відповідної оплати спожитої послуги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції не встановив, з якого моменту боржник у спірних правовідносинах вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати цих послуг, враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального та матеріального права, досліджені всі докази по справі, а рішення є законним та обґрунтованим.

Представник позивача зазначає, що апелянт є власником квартири АДРЕСА_3 та споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, що надає ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Спірні правовідносини регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, в редакції станом до листопада 2007 року.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 8 Правил встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води.

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

В своїх відповідях на відзив та інших поясненнях позивач неодноразово роз`яснював, що згідно з пунктами 24, 25 Правил, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється та не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Щодо тверджень апелянта про відсутність пропозицій у будь який спосіб укласти з ним договір, представник позивача зазначає, що законодавством передбачена публікація в засобах масової інформації та газеті щодо укладення типових договорів про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для його укладення шляхом приєднання всіма споживачами послуг з переліками документів, які необхідно надавати на адресу товариства, що і було в свій час виконано позивачем.

Строки по оплаті також передбачені договором або законом, зокрема, пунктом 18 Правил.

Повідомлення споживачів надходять всім споживачам щомісяця, в них повідомляється не тільки про нарахування послуг з теплопостачання, а й інших комунальних платежів.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 21.12.2018.

Зазначену квартиру ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1702 (а.с. 36).

Водночас ОСОБА_2 придбав вказану квартиру у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 26 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1429 (а.с. 57).

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 посилалась на те, що попередній власник квартири ОСОБА_3 провів заходи з відключення квартири від централізованого опалення.

Зокрема відповідачка зазначала, що відповідно до копії заяви ОСОБА_3 , останній звертався з проханням надати технічні умови для встановлення індивідуального опалення в його квартирі на двухконтурний котел (а.с.62).

Згідно з робочим проектом 36.07.281-ГС між Науково-виробничим підприємством ТОВ "ЮГТЕПЛОМЕР" та ОСОБА_3 , останній є замовником на розробку проєкта щодо додаткового встановлення газового лічильника G 2,5 із заміною ВПГ на двухконтурний димарний котел по АДРЕСА_4 (а.с. 60-61).

Також ОСОБА_3 звертався з заявою до начальника відділу МНС України в Миколаївській області з проханням узгодити встановлення індивідуального опалення в його квартирі, отримавши 05 березня 2007 року відповідне погодження (а.с. 63).

Погодження на встановлення індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання було отримано ОСОБА_3 від Санітарно-епідеміологічної станції Заводського району м. Миколаєва, що вбачається з копії листа від 15 березня 2007 року №585/02-03 (а.с.64).

Крім того, ОСОБА_3 в листі від 14 березня 2007 року №459 ЖКП Заводської міської ради "Заводське-2" повідомило умови, при дотриманні яких ЖКП "Заводське-2" не заперечує проти відключення квартири від системи центрального опалення, зокрема, погодити з теплопостачальною організацією умови відключення від централізованого опалення та місцевими органами виконавчої влади, а також звернутися до адміністрації Заводського району м. Миколаєва для оформлення закінчення виконаних робіт, відповідно даного розпорядження та звернутися до виконавця послуг теплопостачання для розрахунку за надане тепло до дати відключення від системи центрального опалення та закриття особового рахунку (а.с.65).

16 березня 2007 ОСОБА_3 з ВАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз надані технічні умови в разі виконання яких, ТОВ "Миколаївгаз" не заперечує проти підключення до стояку квартири опалювального приладу (а.с. 66).

Відповідно до інформації з КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентарізації" від 31 липня 2020 року №1564, за результатами технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_4 від 22 лютого 2010 року було зафіксоване відключення приміщень квартири від системи центрального опалення у зв`язку з підготовкою встановлення газового опалювального приладу (а.с.68).

Виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в будинок АДРЕСА_1 є ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ".

Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2019 року було відмовлено у видачі судового наказу за заявою ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції чинній на час відповідних правовідносин, (далі - Правила), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, у редакції чинній на час відповідних правовідносин, (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 24, 25 Правил, у редакції на час виникнення відповідних правовідносин, споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пунктом 26 Правил, у редакції на час виникнення відповідних правовідносин, передбачалося, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку, у редакції на час відповідних правовідносин, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП (житлового будинку (секції, під`їзду) або його окремих приміщень) орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку для вирішення питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення власник, наймач (орендар) приміщення повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Комісія після вивчення конкретних умов у місячний термін мала приймати рішення, яке мало враховувати затверджений план перспективного розвитку систем централізованого теплопостачання, існуючий стан мереж енергозабезпечення даного поселення або окремого мікрорайону. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний термін надається заявникові (пункт 2.2 вказаного Порядку).

При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП є неможливість забезпечення, у разі відокремлення приміщення даного споживача (секції, під`їзду) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, безперебійної роботи інженерного обладнання сусідніх приміщень або будинку в цілому (пункти 2.2.1 та 2.2.2 Порядку).

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи (пункт 2.5 Порядку).

Пунктами 2.6, 2.7 вказаного Порядку, по закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж централізованого опалення, на час виникнення відповідних правовідносин, є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство станом на березень 2007 року не передбачало.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 були внесені зміни, які унеможливили відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяли таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачки від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їй послуг з постачання тепла.

У матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що колишній власник квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 дійсно розпочав процедуру відключення квартири від централізованого теплопостачання, однак доказів про завершення цієї процедури матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення до відповідного органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади із заявою про відключення квартири від мережі теплопостачання та відповідного акту про відключення квартири.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відключення квартири, яка належить відповідачці, від системи централізованого теплопостачання є самовільним, проведеним з порушенням передбаченого законодавством Порядку, а тому не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Не спростовують висновку суду і відповідь КП «ММБТІ» від 29 липня 2020 року, з якої вбачається, що за результатами технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_4 від 22 лютого 2010 року було зафіксоване відключення приміщень квартири від системи центрального опалення у зв`язку з підготовкою встановлення газового опалювального приладу (а.с.68), однак це не є доказом відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання відповідачці послуг з постачання тепла.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Відповідно до нарядів ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" будинок за адресою: АДРЕСА_1 був підключений до системи опалення в такі періоди: з 14 жовтня 2015 року, з 21 жовтня 2016 року, з 26 жовтня 2017 року, з 08 листопада 2018 року (а.с. 11-14).

Отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири ОСОБА_1 свідчить про виконання послуг ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ".

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачка, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язана оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги вона не позбавлена можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, від 15 квітня 2021 року у справі № 576/2721/19.

Відповідно до пункту 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати фактично надані йому послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

В силу статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до положень якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Одним з наслідків порушення зобов`язань є відшкодування завданих цим збитків (частина 2 статті 611 ЦК України).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача послуг оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частина 1 статті 32 цього ж закону передбачає, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

За такого споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Ця оплата вноситься щомісяця.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач надав теплову енергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на суму 42541,00 грн, за яку відповідачка не сплатила, тим самим не виконала своїх зобов`язань.

Крім того, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року відповідачу нараховано 6821,27 грн інфляційних втрат та 1822,15 грн - три проценти річних.

Відповідачкою не спростовані надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання.

08 січня 2019 року на адресу ОСОБА_1 позивачем було направлено попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №2-ф1 з вимогою сплатити наявну заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Вказане попередження залишилось без задоволення, відповідачка наявну заборгованість не сплатила.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 травня 2023 року була зупинена дія оскаржуваного рішення суду.

Оскільки рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року залишене без змін, то дію цього рішення належить відновити.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року - без змін.

Відновити дію рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 05 червня 2023 року.