Справа №705/3170/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Синюк С.Л. з позовом до ПАТ «Страхова компанія Еталон» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2020 року приблизно о 05 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 204 км+67 м автодороги сполученням «Київ-Одеса» поблизу м Умань Черкаської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загинув на місці.

Внаслідок вказаної події позивачам було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за № 0000226.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом № АО/2162182 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». Страхова сума за вказаним полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн.

15.06.2022 року позивачі, у встановленому законом порядку звернулися до відповідача з усіма необхідними документами для виплати страхового відшкодування, в тому числі із заявами про страхову подію, заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП, 12х4723,00 грн., що дорівнює 56 676,00 грн., на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП, 36х4723,00 грн., що дорівнює 170028,00 грн., оскільки позивачі перебували на утриманні загиблого сина ОСОБА_4 , та витрати на поховання у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП, 12х4723,00 грн., що дорівнює 56 676,00 грн.

Відповідач частково провів виплату страхового відшкодування, а саме ОСОБА_1 виплачено 14169,00 грн. моральної шкоди, ОСОБА_2 виплачено 14169,00 грн. та 28 338,00 грн. витрат на поховання.

Відповідно до пояснень представника відповідача в телефонному режимі, сума страхового відшкодування становить 50 % відповідальності водія, враховуючи хто є винною особою у ДТП, а тому, на їх думку, розмір страхового відшкодування становить 50 % від максимального ліміту й виключно за відшкодування моральної шкоди.

У виплаті страхового відшкодування в частині витрат на утримання було відмовлено, оскільки відповідач вважає, що позивачами не надані докази перебування останніх на утриманні загиблого сина.

З такими висновками позивачі не погоджуються.

Представник позивачів зазначає, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у відповідності до вимог якого обов`язкове страхування здійснюється саме з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, а страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності усіх необхідних документів, не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

У відповідності до вимог ст. ст. 1187, 1193, 1195 ЦК України зменшення розміру відшкодування, в тому числі і моральної шкоди, в разі, коли іншим спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено певного порядку відшкодування такої шкоди.

Якщо ж Законом, яким врегульовано особливу сферу суспільних відносин, встановлений інший порядок, то визначена підстава зменшення розміру відшкодування, чи відмова не застосовується, адже можливість їх вжиття виключається самою правовою нормою, а підлягають до застосування правила спеціального закону.

Оскільки позивачам заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки має свої межі, за якими відповідальність виключається і до таких відноситься непереборна сила та умисел потерпілого.

Разом з тим, станом на момент розгляду цієї справи, компетентними органами, а ні умисел, а ні грубу необережність потерпілого пішохода ОСОБА_4 , не встановлено.

На законодавчому рівні визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є її прямим наслідком.

Тобто спеціальним Законом визначено розмір регламентної виплати, а позиція страховика, в тому числі норми ЦК України, які регламентують порядок відшкодування шкоди, є безпідставною, оскільки ЦК України є загальною правовою нормою та у разі існування, відсилає до застосування норми спеціального Закону, яким не передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування у цьому випадку. Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати, а тим більше відмовляти у виплаті страхового відшкодування.

Також Законом передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в тому числі батькам потерпілого. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Законодавством не передбачено право страховика на власний розсуд зменшувати, а тим більше відмовляти у виплаті страхового відшкодування у цьому випадку. Тобто, з врахуванням виплачених позивачам коштів, розмір недоплаченого страхового відшкодування за моральну шкоду становить також 14169,00 грн. кожному з позивачів.

Відшкодування витрат, понесених у зв`язку із похованням, також відшкодовується страховиком, і загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до наданих документів позивач ОСОБА_2 поніс витрати на поховання в розмірі 135000,00 грн.

У вказаному випадку страховик мав би сплатити батьку померлого 56712,00 грн., а сплатив 28338,00 грн., тобто розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 28338,00 грн.

Крім того, позивачі, які є пенсіонерами по інвалідності отримують пенсію у розмірі 1600 та 2000 гривень. Їх син за життя працював будівельником, але не офіційно, постійно шукав собі роботу і його середньомісячний дохід становив приблизно 10000,00 грн. Він доглядав за батьками, матеріально їх підтримував, вони вели спільне господарство, а тому вони, у відповідності до вимог ст. 1200 ЦК України, мають право на страхове відшкодування, як утриманці померлого.

Визнаючи подію страховою, розмір відшкодування утриманцям померлого, яку страховик повинен сплати позивачам становить 170028,00 грн., а враховуючи загальний ліміт 260000,00 грн. та вже проведене часткове відшкодування на загальну суму 56676,00 грн. залишок становить 146648,00 грн. по 73324,00 грн. кожному.

Враховуючи поважний вік позивачів, той факт, що вони залишилися без значної частки фінансової підтримки загиблого сина, мають слабке здоров`я, є пенсіонерами, інвалідами та постійно потребують лікарської та сторонньої допомоги, а тому вимушені звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх інтересів.

Просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , моральну шкоду, розмір якої передбачено ст. 27.3. Закону № 1961 - 14 169,00 грн., витрати на утримання, які передбачені ст. 27.2. Закону № 1961 - 73 324,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , моральну шкоду, розмір якої передбачено ст. 27.3. Закону№ 1961 - 14 169,00 грн., витрати на утримання, які передбачені ст. 27.2. Закону № 1961 - 73 324,00 грн., витрати на поховання, які передбачені ст. 27.4. Закону № 1961 - 28 338,00 грн., 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати.

Ухвалою судді від 29.08.2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» Панченка Ю.Ю. на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, у якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на наступне.

За наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовуються норми спеціального Закону.

При зверненні до страховика позивачами не було надано жодних доказів на підтвердження перебування на утриманні ОСОБА_4 , його доходи за попередній календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Окрім цього, не подано доказів, які вказують, що допомога померлого була основним та постійним джерелом їх існування. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Крім цього, непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Відтак, на їх думку, вимога позивачів у стягненні страхового відшкодування за спричинену шкоду смертю сина (втрата годувальника) в розмірі 73324,00 грн. кожному, є необґрунтованою та незаконною.

По друге, звертає увагу суду, що ПрАТ «СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування про що позивачі зазначають у позові. Сума страхового відшкодування була зменшена, оскільки причиною ДТП та загибелі внаслідок неї стали дії пішохода ОСОБА_4 .

Зазначає, що ПрАТ «СК «Еталон» категорично не погоджується з позицією представника позивача про те, що визначення винної особи в цьому ДТП є неважливим та ні на що не впливає. Так, вимоги ЗУ «Про дорожній рух» та інші нормативно-правові акти чітко передбачають обов`язок пішохода і у разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеню вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

У вказаному випадку органом досудового розслідування було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Слідчим було встановлено, що в дорожній обстановці, яка склалася на момент дорожньо-транспортної пригоди, у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди, з технічної точки зору, знаходиться вихід (випад) пішохода ОСОБА_4 на смугу руху автомобіля «Skoda octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Тобто причиною ДТП та загибелі, внаслідок неї, стали дії ОСОБА_4 , який вийшов (випав) раптово на суму руху автомобіля, тим самим порушив вимоги ПДР України та своїми діями спровокував ДТП.

Наголошує, що зі сторони ПрАТ «Еталон» не було порушено прав потерпілої сторони, оскільки страхова сума була виплачена відповідно до норм чинного законодавства.

По-третє, представник відповідача, звертає увагу суду, що Договір № 12 від 25.07.2022 та Договір № 11 від 25.07.2022 про надання правової допомоги не містить істотних умов, а саме не зазначено вартість години роботи адвоката або фіксований розмір оплати, а відповідно до позиції Верховного Суду, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі і на підтвердження цих обставин, до суду повинні бути надані ряд підтверджуючих документів. У цьому випадку, до позову не надано акт виконаних послуг або акт виконаних робіт, на підставі чого була здійснена оплата також не було надано рахунок на оплату послуг та підтвердження самої оплати та інше, а відтак, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. не обґрунтовані та документально не підтверджені.

У зв`язку з цим, просить суд відмовити у задоволенні позову.

В подальшому, 17.11.2022, на адресу суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат Синюк С.Л. просить позовні вимоги задовольнити, та зазначає, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув пішохід, син позивачів по справі, та у зв`язку з цим було відкрито кримінальне провадження. Позивачам внаслідок смерті сина завдано непоправну моральну шкоду та тяжкі глибокі душевні страждання. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». Страхова сума за полісом № АО/2162182 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн.

На підставі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачами на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, що включала в себе вимогу відшкодування моральної шкоди, витрат на поховання та витрати щодо утримання.

Однак відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, посилаючись на поділ відповідальності учасників дорожньо-транспортної пригоди, але враховуючи позицію Верховного Суду, коли шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, тому просить суд позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 17 серпня 2020 року приблизно о 05 год. 10 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись на 204 км+67 м. автодороги сполученням «Київ-Одеса» поблизу м. Умань Черкаської області скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загинув на місці події.

Постановою слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспортного слідчого управління ГУНП в Черкаській області від 29 грудня 2020 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000226 від 20 грудня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 12 липня 1984 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками зазначені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно із свідоцтвом про смерть від 19 серпня 2020 року виданого Уманським міським ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 317 від 17 серпня 2020 року, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причиною смерті стала: поєднана травма.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 15 червня 2022 року, в ПрАТ «СК «Еталон» позивачами була надано інформацію про коло осіб першого ступеня споріднення загиблого, а саме: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 , таким чином, на момент смерті, на утриманні померлого ОСОБА_4 знаходились непрацездатні батьки, які є пенсіонерам та інвалідами.

З довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, вбачається, що остання отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2020 року складає в середньому 2050 грн. на місяць

З довідки про доходи ОСОБА_2 , наданої Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, вбачається, що останній отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2020 року складає 1632 грн., на місяць

Законом України «Про Державний бюджет 2019» передбачено розмір мінімальної заробітної плати Україні, в 2019 року: 4173 грн. на місяць, в 2020 року 4723 грн. за місяць.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», що підтверджується відповідним страховим полісом № АО2162182 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди 17 серпня 2020 року.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Виходячи з викладеного вище, звернення особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до повідомлення від 15 червня 2022 року в ПрАТ «СК «Еталон» позивачами направлено повідомлення про ДТП із додатками, де були зазначені всі відомі відомості про учасників та про обставини цієї пригоди.

Відповідно до заяви від 15 червня 2022 року, в ПрАТ «СК «Еталон» позивачами була надана інформація, що останні пенсію по втраті годувальника не оформлювали.

20 червня 2022 року в ПрАТ «СК «Еталон» позивачами були направлені заяви про належне відшкодування - утриманцям померлого (пенсіонерам, інвалідам) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП, та про належне відшкодування - моральної шкоди (батькам загиблого) у розмірі 12 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП., та витрати на поховання у розмірі 12 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП.

Відповідач, частково провів виплату страхового відшкодування, а саме ОСОБА_1 14 169,00 грн. моральної шкоди, а ОСОБА_2 в розмірі 14 169,00 грн. моральної шкоди та 28 338,00 грн. витрат на поховання.

Відповідно до наданого відзиву відповідача від 3.11.2022 року останній зазначив, що сума страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи вину винної особи, а тому сума страхового відшкодування на думку відповідача становить 50% від максимального ліміту й виключно за відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.

Щодо виплати страхового відшкодування в частині витрат на утримання було відмовлено оскільки відповідач вважає, що до заяви не долучено документів, що позивачі знаходилися на повному утриманні свого сина ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: 27.2. страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно п.п.35.1, 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Тобто, для отримання недоотриманого доходу в зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого; оригінал довідки про доходи загиблого за 12 місяців до ДТП; довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону Українни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання позивачем заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування (підпункт г пункту 20 Постанов Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ).

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Доводи відповідача, що вимоги про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника є безпідставними, так як позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту перебування їх на утриманні свого загиблого сина, суд вважає необґрунтованими, оскільки п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно із ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується в тому числі батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, у даній справі, встановивши, що позивачі є непрацездатними особами, отримують пенсію за віком чи по інвалідності, не позбавлені права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю загиблого сина, оскільки саме по собі отримання пенсії, не свідчить про відсутність потреби в матеріальній допомоги. Крім того, надаючи оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебували позивачі на утриманні загиблого сина на момент його смерті, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19).

Судом достовірно встановлено, що станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого, які мають право на відшкодування шкоди, є батьки померлого.

На день настання страхового випадку ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна становила 4723 грн. 00 коп.

З урахуванням вимог вищенаведеного чинного законодавства мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втратою годувальника), становить: 170 028 грн. 00 коп.(4 723 грн. 00 коп.*36).

Розмір відшкодування моральної шкоди, Згідно з ст. 27.3. Закону №1961, Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Тобто спеціальним Законом визначено розмір регламентної виплати, а посилання страховика втому числі на ст. 1193 ЦК України, є безпідставним, оскільки остання є загальною правовою нормою та, у разі існування, відсилає до застосування норми спеціального Закону, яким не передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування в даному випадку.

Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати, а тим паче відмовляти у виплаті страхового відшкодування встановлені ст. ст. 26, 27 Закону №1961.

Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, моральна шкода, яку зобов`язано було сплатити ПАТ «СК «Еталон» позивачам, становить 12 х 4 723,00 грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 56 712,00 гривень, а враховуючи проведену виплату кожному з позивачів в розмірі 14 169,00 грн., розмір недоплаченого страхового відшкодування за моральну шкоду становить також 14 169,00 грн., кожному з позивачів.

Відповідно до вимог ст. 27.4 Закону: Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до наданих документів позивач ОСОБА_2 поніс витрати на поховання, в розмірі 135 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, витрати на поховання, які зобов`язано було сплатити ПАТ «СК «Еталон» ОСОБА_2 становлять 12 х 4 723,00грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 56 712,00 гривень, а враховуючи проведену виплату в розмірі 28 338,00 грн., розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 28 338,00 грн.

Враховуючи, що страхова сума за полісом становить 260 000 грн. 00 коп., відповідач частково провів виплату страхового відшкодування, а саме ОСОБА_1 14 169,00 грн., моральної шкоди та ОСОБА_2 також в розмірі 14 169,00 грн. моральної шкоди та 28 338,00 грн. витрат на поховання, залишок страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 203 324 грн.

За таких обставин, на підставі ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення моральна шкода, розмір якої передбачений ст. 27.3. Закону №1961, що складає 14 169,00 грн., в рівних частинах кожному.

Також на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення витрати на поховання, які передбачені ст. 27.4. Закону №1961, що складає 28 338,00 грн.

Крім цього, згідно положень ст. 27.2. Закону №1961, з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню 146 648 грн. 00 коп. шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втратою годувальника), що складає по 73 324,00 грн. в рівних частках кожному.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою і третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За надану правничу допомогу позивач ОСОБА_1 сплатила 4 березня 2023 року 3 000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером від 04.03.2023р., детальним описом робіт, актом виконаних робіт від 06.03.2023 року, та позивач ОСОБА_2 сплатив 4 березня 2023 року 5 000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером від 04.03.2023р., детальним описом робіт, актом виконаних робіт від 06.03.23 року, тому з відповідача на користь позивачів слід стягнути вищезазначені суми як, витрат по оплаті професійної правової допомоги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачами судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., підтверджується договором № 11 про надання правової допомоги від 25.07.2022 року, розрахунком-фактурою № 10 від 03.03.2023 року, квитанцією № 0.0..1 від 04.03.2023 про сплату ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., актом прийому-передачі наданих послуг від 06 березня 2023 року, договором № 12 про надання правової допомоги від 25 липня 2022 року, рахунком-фактурою № 11 від 03.03.2023 року, квитанцією № 0.0..1 від 04.03.2023 року про сплату ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., актом приймання-передачі наданих послуг від 06.03.2023 року, а також судом враховується та обставина, що позивачі звільнені від сплати судового збору.

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів витрати на правову допомогу в розмірі згідно відповідних квитанцій, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 202 СК України, ст. ст. 1166, 1187, 1200 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 20080515; адреса місця знаходження: 03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 14 169,00 грн. та витрати страхового відшкодування, у зв`язку зі смертю потерпілого (втратою годувальника), а саме сина ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 73 324,00 грн, а всього 87 493 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 20080515; адреса місця знаходження: 03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 14 169,00 грн., витрати на поховання в розмірі 28 338,00 грн. та витрати страхового відшкодування, у зв`язку зі смертю потерпілого (втратою годувальника), а саме сина ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі, в розмірі 73 324,00 грн., а всього 115 831 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 20080515; адреса місця знаходження: 03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 20080515; адреса місця знаходження: 03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Еталон» (ідентифікаційний код юридичної особи 20080515; адреса місця знаходження: 03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під`їзд) на користь держави судовий збір у розмірі 2033,24 грн.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський